Справа № 752/22870/25 
Провадження № 2/752/2545/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2026 року м. Київ
Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Білас С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та витрат на навчання сина, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів та витрат на навчання сина та просить стягнути з відповідача на свою користь частину витрат на навчання сина в розмірі 25 386,35 грн. (з урахуванням комісії банку), стягнути аліменти на утримання сина до припинення навчання (травень 2026) в розмірі 3 000,00 грн.
В обгрунтування позову зазначає, що шлюб з відповідачем розірвано. 12.01.2023р. рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/12158/22 було стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей до їх повноліття, а також стягнуто витрати за перший курс навчання сина в Київському кооперативному інституті бізнесу і права. Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув 18 років та продовжує навчатися в Київському кооперативному інституті бізнесу і права (4 курс). Оплату за навчання змінює позивачка без добровільної допомоги відповідача. Позивачка вказує, що за навчання сина (2-3 курси і половину 4 курсу) вона витратила 50 270,00 грн. та 502,70 грн. комісія банку за прийнятий платіж. З урахуванням того, що син продовжує навчатися та з посиланням на ст.ст. 180, 185, 199 Сімейного кодексу України позивачка просить задовольнити її позов. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2025р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.
Від позивача надійшла заява про збільшення та уточнення позовних вимог, за якими вона просить додатково стягнути з відповідача на свою користь частину витрат на навчання сина за ІІ семестр 4-го курсу навчання в Економіко-правовому фаховому коледжі Київського кооперативного інституту бізнесу в розмірі 4 943,95 грн. (з урахуванням комісії банку), в частині стягнення аліментів на утримання сина до припинення навчання в розмірі 3 000,00 грн. уточнити дату до 30.06.2026р.
За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. 
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач не подав відзиву на позов, то на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, судом встановлено наступне.
Як вбачається із Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Васильківським міськрайонним управлінням юстиції Київської області 14.08.2007р., позивач та відповідач мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №293.
На даний час спільний син сторін ОСОБА_3 досягнув повноліття і навчається на денному відділенні 4 курсу Київського кооперативного інституту бізнесу і права, про що свідчить Договір №6КІК/9 кл. (І) 2022 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою від 31.08.2022р. 
Згідно Довідки Київського кооперативного інституту бізнесу і права Економіко-правового фахового коледжу від 07.04.2024р. №26.113 ОСОБА_3 дійсно є студентом 4 курсу денної форми навчання економіко-правового відділення, вступив на навчання 01.09.2022р., закінчує навчання 30.06.2026р. 
У зв`язку з навчанням, як вказує позивач, потребує матеріальної допомоги, а відповідач, оскільки іншого ним не доведено в суді, може надавати таку допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, 

держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).
Згідно ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Зокрема, згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати 

Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 Сімейного кодексу України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не бере участі в утриманні дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
При вирішенні спору, суд враховує наступні обставини, а саме, те, що син сторін у справі є повнолітнім, навчається і те, що відповідач має змогу утримувати його в період навчання. Зворотнього ним суду не доведено.
Предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітнього сина, який продовжує навчання, так як обов`язок по його утриманню покладається на обох батьків.

Аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного та враховуючи, що син сторін у справі потребує матеріальної допомоги, а також те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву, письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову суду не надав, як і не надав відомостей про його майновий стан та про наявність на його утриманні інших дітей та/або непрацездатних осіб, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період навчання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,000 грн. щомісячно, починаючи з 05.09.2025р. і до закінчення навчання - 30.06.2026 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.
Окрім того, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача частину витрат на навчання сина в розмірі 30 330,30 грн., які вона сплатила за навчання дитини в інституті за 2, 3, 4 курси.
Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями ст. ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Згідно із ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких 

надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
За ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом встановлено, що син сторін у справі, повнолітній ОСОБА_3 , з 01 вересня 2022 року є студентом Київського кооперативного інституту бізнесу і права денної форми навчання, що, як встановлено вище, підтверджується Договором №6КІК/9 кл. (1) 2022 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою від 31 серпня 2022 року та Довідкою навчального закладу. 
Згідно п. 3.2. цього Договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 78 540,00 грн., у тому числі, за 1-й рік навчання - 18 480,00 грн., за 2-й рік навчання - 19 250,00 грн., за 3-й рік навчання - 20 020,00 грн., за 4-й рік навчання - 20 790,00 грн.
У п. 3.3. Договору вказано, що оплата за перший семестр (1-й курс) здійснюється шляхом внесення коштів на поточний рахунок закладу у строк не пізніше 7-ми днів після підписання наказу про зарахування на навчання. За наступний період навчання вноситься оплата до 25 червня за 1-й семестр та до 20 грудня за ІІ-й семестр поточного навчального року. За несвоєчасну оплату освітніх послуг сплачується пеня в розмірі подвійної ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення платежу. Оплата за третій семестр (ІІ-й курс - набір поточного року) та за п`ятий семестр (ІІІ - й курс поточного року) здійснюється шляхом внесення коштів на поточний рахунок закладу у строк не пізніше 7 днів після підписання наказу про зарахування на навчання. За наступний період навчання вноситься оплата до 25 червня за 1-й семестр та до 20 грудня за ІІ-й семестр поточного навчального року. За несвоєчасну оплату освітніх послуг сплачується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. 
За даними квитанцій позивачка сплатила за навчання сина 24.08.2023р. 10 000,00 грн. за 2 курс 1 семестр; 25.12.2023р. 9 250,00 грн. за 2 курс 2 семестр; 31.07.2024р. за 3 курс 1 семестр 11 100,00 грн.; 20.12.2024р. за 3 курс 2 семестр 8 920,00 грн., 01.08.2023р. за 4 курс 1 семестр 11 000,00 грн., 30.12.2025р. за 4 курс 

ІІ семестр 9 790,00 грн. Всього на загальну суму 60 060,00 грн. Також, як вбачається вона понесла витрати на комісію банку за прийняті платежі в сумі 600,60 грн.
Отже, беручи до уваги, що навчання сина сторін у справі потребує грошового забезпечення, такі витрати вже понесені позивачкою, вони є необхідними для розвитку дитини та забезпечення його життєдіяльності в майбутньому, відповідно суд приходить до висновку, що відповідач, як батько дитини, також має обов`язок їх понести разом із матір`ю, а відтак заявлені вимоги в цій частині також підлягають задоволенню судом та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 30 330,30 грн.
Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за кожну з вимог у розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 247, 258, 259, 354 ЦПК України, - 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та витрат на навчання сина задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання в розмірі 3 000,00 (три тисячі грн. 00 коп.) грн. щомісячно, починаючи з 05.09.2025р. і до закінчення навчання - 30.06.2026 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 330,30 (тридцять тисяч триста тридцять грн. 30 коп.) грн.
4. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.) грн.
5. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Відомості про учасників справи:
Позивач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач:  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення суду складено та підписано 13.05.2026р.

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА