РОМАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
Іменем України
273/1785/25
3/290/202/26
23 червня 2026 року	селище Романів	

Суддя Романівського районного суду Житомирської області Шакалов Андрій Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли зі Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 758311 від 29.09.2025, ОСОБА_1 29.09.2025 о 15 годині 56 хвилин на перехресті вулиць Дубрівське шосе — Івана Франка у м. Баранівка, керував транспортним засобом марки «Сеат», державний номерний знак « НОМЕР_2 », з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, проте будь-яких доказів на спростування матеріалів справи не надав. Захист в інтересах ОСОБА_1 здійснює адвокат Ковальчук Руслана Миколаївна, яка подала заяву від 05.12.2025 з проханням закрити провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи та відеозапис із портативного відеореєстратора, суддя дійшов такого висновку.
Порядок дорожнього руху на території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі — ПДР). Пунктом 2.9 «а» ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Відповідно до пункту 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю таких доказів:
Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 758311 від 29.09.2025, складений уповноваженим поліцейським відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у якому зафіксовано факт керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду.
Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 29.09.2025, складений відповідно до вимог спільного Наказу МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735. В акті зазначено, що огляд не проводився. Відмова від проходження огляду зафіксована на відеозапис із портативного відеореєстратора поліцейського, що відповідно до п. 3.3 зазначеного Наказу № 1452/735 є достатнім способом фіксації такої відмови.
Відеозапис із портативного відеореєстратора поліцейського, дослідженого безпосередньо в судовому засіданні. Зміст відеозапису свідчить про таке: транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинено на перехресті вулиць, тобто в місці, де зупинка та стоянка апріорі виключені, перебування транспортного засобу безпосередньо на перехресті є однією з обставин, яка в сукупності з іншими доказами свідчить про його попередній рух.; на першочергове запитання поліцейського щодо обставин перебування у цьому місці особа не змогла надати жодного зв`язного пояснення; згодом особа почала стверджувати, що автомобіль «заглох»; поліцейський запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, від чого ОСОБА_1 чітко та однозначно відмовився; не очікуючи на завершення процесуальних дій ОСОБА_1 залишив місце події, аргументуючи це те, що він пішоход.
Постанова про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 252578 від 29.09.2025 за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка є чинною та не скасованою станом на дату розгляду цієї справи, — підтверджує фактичні обставини зупинки транспортного засобу поліцейськими. Постанова підтверджує факт документування поліцейськими події, однак висновок про винуватість суд робить на підставі безпосередньо досліджених доказів, насамперед відеозапису.
Оцінюючи позицію сторони захисту, суддя виходить із такого.
Щодо заперечення факту керування транспортним засобом. Суддя відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність факту керування транспортним засобом.
Хоча відеозапис не містить безпосередньої фіксації руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , сукупність досліджених доказів свідчить про те, що саме він був водієм зазначеного транспортного засобу.
Так, із відеозапису вбачається, що автомобіль знаходився безпосередньо на перехресті вулиць Дубрівське шосе та Івана Франка у м. Баранівка. Перебування транспортного засобу в такому місці є обставиною, яка підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами та свідчить про його попередній рух.
Також на відеозаписі зафіксовано перебування ОСОБА_1 за кермом вказаного транспортного засобу та його спілкування з працівниками поліції як особи, яка має безпосередній стосунок до автомобіля.
При цьому сам ОСОБА_1 як під час спілкування з поліцейськими, так і в судовому засіданні пояснював, що автомобіль «заглох». Такі пояснення свідчать про те, що ОСОБА_1 пов`язував себе із зазначеним транспортним засобом та пояснював причини його перебування на перехресті саме технічною несправністю автомобіля.
Крім того, на одному з відеозаписів зафіксовано, як ОСОБА_1 самостійно переміщує (штовхає) транспортний засіб до узбіччя дороги, що також свідчить про його фактичний контроль над транспортним засобом.
Водночас будь-яких даних про перебування за кермом іншої особи або про передачу керування транспортним засобом іншому водієві матеріали справи не містять. Сам ОСОБА_1 про існування іншого водія не повідомляв та відповідних пояснень не надавав.
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що зранку автомобіль заглох на вказаному місці та він ремонтував його, однак через дощ сів до салону автомобіля, де його в подальшому виявили працівники поліції.
Суддя критично оцінює такі пояснення, оскільки будь-яких ознак проведення ремонтних робіт біля автомобіля на відеозаписі не зафіксовано. Крім того, під час безпосереднього спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не повідомляв про здійснення ремонту автомобіля та не посилався на зазначені обставини як на причину свого перебування на місці події.
Також суддя звертає увагу на пояснення ОСОБА_1 про те, що його місце проживання знаходиться навпроти місця події та що від моменту зупинки автомобіля минуло близько трьох годин. Водночас, незважаючи на незначну відстань до місця проживання та наявність достатнього часу, автомобіль не був переміщений до домоволодіння, хоча з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 мав фізичну можливість самостійно переміщувати транспортний засіб.
За таких обставин суддя доходить висновку, що наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та поза розумним сумнівом свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував зазначеним транспортним засобом до моменту його зупинки працівниками поліції.
Щодо процедурних недоліків акту огляду та направлення. Захист посилається на те, що в акті огляду не зафіксовано відмови від проходження огляду, а в направленні зазначено неіснуючий медичний заклад. Суддя зазначає, що ці аргументи не спроможні спростувати доказову базу з таких підстав: відмова від огляду зафіксована на відеозапис — первинному та пріоритетному засобу фіксації; направлення на медичний огляд є документом, що реалізується лише у разі фактичного скерування особи до закладу охорони здоров`я, тоді як у цій справі особа відмовилась від огляду ще до реалізації направлення. Суддя зазначає, що окремі формальні недоліки у складенні процесуальних документів не є безумовною підставою для закриття провадження, якщо такі недоліки не вплинули на права особи, яка притягується до відповідальності, та не спотворили суті зафіксованого правопорушення.

Щодо розбіжностей у протоколі (рік народження, назва вулиці). Суддя встановив, що особистість ОСОБА_1 однозначно ідентифікована сукупністю реквізитів (прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання, РНОКПП, свідоцтво про реєстрацію ТЗ). Зазначені описки є технічними та не впливають на суть правопорушення. 
Щодо посилання на оскарження постанов за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Суддя зазначає, що постанова поліції серії ББА № 252578 від 29.09.2025 станом на дату розгляду цієї справи є чинною та не скасованою судом. Відповідно до ст. 287 КУпАП, подання скарги зупиняє виконання постанови, однак не позбавляє її юридичної сили. Крім того, зазначені постанови стосуються інших правопорушень (порушення правил зупинки/стоянки та відсутність посвідчення водія) і не є елементом предмета доказування у цій справі.
Щодо стандарту доказування. Щодо стандарту доказування. Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні «Лучанінова проти України» (заява № 16347/02), провадження у справах про адміністративні правопорушення, які передбачають значний штраф та позбавлення спеціального права, мають кримінально-правовий характер у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи зазначене, суд оцінює наявні у справі докази з точки зору доведеності вини особи поза розумним сумнівом.
За сукупністю досліджених доказів суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю та поза розумним сумнівом.
При призначенні адміністративного стягнення суддя враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, а також наявність або відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність. Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, суддею не встановлено.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає обов`язкове одночасне накладення штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір», у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст. ст. 40-1, 283, 284 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Реквізити для сплати штрафу:
Отримувач: ГУК у Житомирській обл./Житомирська обл./21081300
Код отримувача (ЄДРПОУ): 37976485
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
Рахунок: UA368999980313060149000006001
Код класифікації доходів бюджету: 21081300

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 665,60 грн.

Реквізити для сплати судового збору:
Рахунок: UA908999980313111256000026001
Отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106
Код ЄДРПОУ: 37993783
Банк: Казначейство України (ЕАП)
Код класифікації доходів бюджету: 22030106

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніше ніж через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення копії постанови, а у разі оскарження — не пізніше ніж через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у встановлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органів державної виконавчої служби. У такому разі стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя	Андрій ШАКАЛОВ