КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року м. Київ справа №320/1012/24
Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Білоноженко М.А.,
розглянувши у приміщенні суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	Керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, код ЄДРПОУ 02910019)	
до	Державного підприємства «Державний науково-дослідний, проектно-конструкторський і проектний інститут вугільної промисловості «УКРНДІПРОЕКТ» ( 030142, м. Київ, пр. Академіка Паладіна, 46/2, код ЄДРПОУ 00174125) Міністерства енергетики України (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30, код ЄДРПОУ 37552996)	
про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії	
встановив:
Керівник Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави звернувся до Державного підприємства «Державний науково-дослідний, проектно-конструкторський і проектний інститут вугільної промисловості «УКРНДІПРОЕКТ» (надалі також – відповідач-1) та Міністерства енергетики України (надалі також – відповідач-2), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства енергетики України, яка полягає у незабезпеченні оформлення та державної реєстрації права державної власності на об?єкт нерухомого майна - захисну споруду цивільного захисту (сховище) №110056 за адресою: м.Київ, просп. Палладіна Академіка, 46/2;
- зобов?язати Міністерство енергетики України (код ЄДРПОУ 37552996, адреса: 01601, м.Київ, вул. Хрещатик, 30) та Державне підприємство «Державний науково-дослідний, проектно-конструкторський і проектний інститут вугільної промисловості «УКРНДІПРОЕКТ» (код ЄДРПОУ 00174125, адреса: 03142, м.Київ, просп. Академіка Палладіна, 46/2) вчинити дії щодо державної реєстрації права державної власності на об?єкт нерухомого майна - захисну споруду цивільного захисту (сховище) №110056 за адресою: м.Київ, просп.Палладіна Академіка, 46/2.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі неналежним утримують захисну споруду, а саме: продовж тривалого часу не вжито заходів щодо нормального функціонування такої захисної споруди, яка використовується для захисту життя та здоров`я громадян, що особливо актуально у в період дії воєнного стану в України, а також може призвести до негативних наслідків, таких як руйнування приміщення укриття. Вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.
Відповідач - Державне підприємство «Державний науково-дослідний, проектно-конструкторський і проектний інститут вугільної промисловості «УКРНДІПРОЕКТ» надало відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що вказана особа не є балансоутримувачем спірного приміщення, більше того, позивачем не подано жодного належного доказу на підтвердження власної позиції.
В свою чергу, представник відповідача - Міністерства енергетики України подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, заявлених до Міністерства енергетики України, а саме: наголосив на тому, що балансоутримувачем спірного приміщення є Державне підприємство «Державний науково-дослідний, проектно-конструкторський і проектний інститут вугільної промисловості «УКРНДІПРОЕКТ» згідно наявних у відповідача документів, а тому саме останнє повинно відповідати за позовом.
Представником позивача подано відповіді на відзиві відповідачів, в яких останній наголосив на тому, що Наказ Мінвуглепром України №234 від 25.06.2007, як чітко вбачається з його змісту, передбачав передачу першого та другого поверхів триповерхового корпусу №1 адміністративної будівлі. В той час як сховище є окремо стоячою одноповерховою будівлею підвального типу (підземна споруда).
Крім цього, позивач наголосив на тому, що Суб`єктом управління захисної споруди цивільного захисту (сховища) №110056 за адресою: м. Київ, просп. Палладіна Академіка, 46/2, є Міністерство енергетики України. Даний факт не оспорюється жодним учасником справи.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як зазначає позивач, Міністерство енергетики України є власником об?єкту нерухомого майна - захисної споруди цивільного захисту (сховище) Nє110056, ІІ класу, місткістю 600 осіб, площею 627,8 кв.м., що (сховище) №110056, ІІ класу, місткістю 600 осіб, розташоване за адресою: м.Київ, просп. Палладіна Академіка, 46/2.
Згідно паспорту та облікової картки балансоутримувачем сховища в Державне підприємство «Державний науково-дослідний, проектно-конструкторський і проектний інститут вугільної промисловості «УКРИДІГРОЕКТ».
Державне підприємство «Інститут «УКРНДІРОЕКТ» засновано на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики України. Майно підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві господарського відання.
Належність споруди до державної власності та сфери управління Міністерства енергетики України підтверджено листами Міністерства енергетики України №26/1.2-18.6-14764 від 22.07.2023, №26/1.2-18.6-16509 від 16.08.2023 та №26/1.2-18.6-19394 від 25.09.2023, а також листом Фонду державного майна України №10-15-16821 від 07.07.2023, на які позивач посилався в обґрунтування власної позиції.
При цьому, у Єдиному реєстрі об?єктів державної власності, що ведеться Фондом державного майна України, сховище обліковано як «підземна частина (ЦО)» площею 627,8 кв.м., оскільки саме таку інформацію про об?єкт надано до Фонду суб?єктом управління - Міністерством енергетики України.
Як вбачається з листа ДП «Інститут «УКРНДІПРОЕКТ» від 14.10.2005, згідно з технічною документацією на будівництво сховище мало назву «підземної частини корпусу №б» (зараз корпус №1), але споруда була побудована окремо розташованим об?єктом укриття, поруч з корпусом №1, у зв?язку з чим по бухгалтерським документам цей об?єкт знаходиться на балансі інституту як складова частина корпусу №1, а не як окрема споруда.
У 2012 році на замовлення ДП «Інститут «УКРНДІПРОЕКТ» Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське БТІ» проведено технічну інвентаризацію захисної споруди цивільного захисту (сховище) №110056, за результатами якої 11.01.2012 виготовлено технічний паспорт, з якого також вбачається, що споруда площею 627,8 кв.м. є окремо розташованою та позначена на плані земельної ділянки під літ.К.
Таким чином, об?єкт нерухомого майна «підземна частина (ЦО)» площею 627,8 кв.м., що облікований у Єдиному реєстрі об?єктів державної власності, та сховище №110056, технічну інвентаризацію якого проведено у 2012 році, є однією й тією ж спорудою, що перебуває на балансі ДП «Інститут «УКРНДІПРОЕКТ».
У 2012 році на замовлення балансоутримувача ДП «Інститут «УКРНДІПРОЕКТ» Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» провело обстеження та виготовило технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту №110056.
Згідно матеріалів інвентаризаційної справи сховище побудоване у 1970 році та є окремо стоячою будівлею, тобто не складовою частиною іншого об?єкту, а окремим об?єктом нерухомого майна із особливим статусом. Проте, відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-8096 (И-2023) від 16.06.2023 речове право на захисну споруду цивільного захисту №110056 за адресою: м.Київ, просп.Палладіна Академіка, 46/2, як окремий об?єкт нерухомого майна не реєструвалося.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на зазначену захисну споруду.
Таким чином, державну реєстрацію права власності держави в особі уповноваженого органу управління - Міністерства енергетики України на об?єкт нерухомого майна із особливим призначенням - захисну споруду цивільного захисту №110056 за адресою: м. Київ, просп. Паладіна Академіка, 46/2, досі не здійснено.
Відсутність державної реєстрації права власності держави на даний об?єкт створюють ризики безпідставного вибуття такого майна з державної власності, що може призвести до негативних наслідків та порушення інтересів держави.
Дані обставини також безумовно впливають на стан утримання сховища, який є незадовільним, та фінансування пов?язаних із цим витрат за рахунок коштів державного бюджету, оскільки фінансування видатків на обслуговування вказаного об?єкту, який покликаний виконувати функцію об?єкта цивільного захисту населення, також вимагає забезпечення реєстрації права власності держави на даний об?єкт в особі уповноваженого органу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
У цій справі прокурор доводить, що спірна захисна споруда є самостійним об`єктом нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав немає інформації про реєстрацію права власності на цю споруду, що порушує режим використання та обліку державного майна та призводить до порушення інтересів держави у сфері здійснення цивільного захисту населення у вигляді загрози протиправного вибуття захисної споруди цивільного захисту із власності держави, її знищення, пошкодження, виникнення перешкод державі у створенні умов для збереження життя і здоров`я людей.
Згідно із частиною першою статті 316 та частиною першою статті 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу фізичні особи та юридичні особи, (далі - особи), держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Так, згідно зі статтею 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство або його частина можуть бути об`єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), приватизації не підлягають інші об`єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій. Перелік об`єктів (груп об`єктів), що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України).
Статтею 1 Закону України «Про Цивільну оборону України» (в редакції, чинній на час приватизації підприємства) передбачено, що цивільна оборона України є державною системою органів управління, сил і засобів, що створюються для організації і забезпечення захисту населення від наслідків надзвичайних ситуацій, техногенного, екологічного, природного та воєнного характеру.
Згідно з п.1, п. 3 Положення про Цивільну оборону України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.1994 №299 (в редакції чинній на час приватизації майна АТП), завданнями Цивільної оборони та заходами щодо їх реалізації є запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного походження і забезпечення зменшення збитків і витрат у разі стихійного лиха, аварій, катастроф, вибухів і великих пожеж. З метою виконання завдання здійснюється комплекс заходів, які мають забезпечити укриття населення в захисних спорудах, його евакуацію, медичний, радіаційний і хімічний захист, а також захист від впливу біологічних засобів ураження.
Частиною 12 ст. 32 Кодексу цивільного захисту, абз. 41 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).
Згідно з Законом України «Про Фонд державного майна України», Фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику, зокрема, у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України з поміж іншого, у сфері приватизації державного майна є правонаступником державних підприємств, установ та організацій стосовно суб`єктів господарювання, раніше утворених за їх участю, а також державних внесків до статутного капіталу недержавних суб`єктів господарювання; представляє відповідно до законодавства інтереси України з питань визнання прав і регулювання відносин власності та використання державного майна, визначає право власності держави на розташоване на території України майно, майнові права та інші активи підприємств, установ та організацій колишнього союзного підпорядкування, які під час утворення господарських товариств передаються до їх статутного капіталу.
Крім того, пунктом 1.2 листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов`язані із здійснення права власності та його захистом» № 01-8/98 від 31.01.2001 встановлено, що здійснення повноважень власника державного майна у процесі приватизації покладено на державні органи приватизації (пункт 3 статті 7 Закону України «Про приватизацію державного майна»).
Таким чином, суд робить висновок, що Фонд державного майна України зобов`язаний вжити заходів для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна захисну споруду цивільного захисту №110056 за адресою: м.Київ, просп. Палладіна Академіка, 46/2.
Доводи позивача про те, що суб`єктом управління захисної споруди цивільного захисту (сховища) №110056 за адресою: м. Київ, просп. Палладіна Академіка, 46/2, є Міністерство енергетики України не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.
Суд зауважує, що в процесі розгляду справи, встановлено, що Міністерство енергетики України не виконало вимогу Фонду державного майна України викладену у листі від 24.01.2023 № 10-33-1696 щодо внесення у встановленому законодавством порядку актуальних (оновлених) відомостей про нерухоме майно до Єдиного реєстру об`єктів державної власності за результатами інвентаризації майна державного підприємства «Центр альтернативних видів палива», проведеної не пізніше ніж станом на 2022 рік.
Отже, вказаним листом Міністерство енергетики України підтверджує факт передачі майнового комплексу ДП «Центр альтернативних видів палива» що розташований за адресою проспект Палладіна, 46/2, м. Київ - Фонду державного майна України.
Вказані обставини підтверджуються Акту приймання – передачі єдиного майнового комплексу від 25.05.2023.
Відповідно до наведених вище положень законодавства України у сфері цивільного захисту та приватизації державного майна такі об`єкти не підлягають приватизації, оскільки за їх цільовим призначенням необхідні для виконання державою своїх функцій із обороноздатності та захисту життя і здоров`я населення від наслідків, аварій, катастроф.
Сам фак розміщення захисної споруди у складі цілісного майнового комплексу державного підприємства, зокрема й розміщення такої споруди в будівлі, яка в складі цілісного майнового комплексу державного підприємства стала, не впливає на правовий режим цієї захисної споруди.
Отже, перехід права власності на цілісний майновий комплекс державного підприємства до Фонду державного майна України не спричинює переходу права власності на захисну споруду цивільного захисту, яка як об`єкт цивільного захисту зберігає свій особливий правовий режим та залишається в державній власності.
У цьому контексті варто підкреслити, що належність цивільного захисту (сховище) №110056 до об`єктів цивільного захисту зумовлює збереження за державою права власності на нього незалежно від зміни власника будівлі, в якій така захисна споруда розміщена.
Відповідно до частин першої і другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Законом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон №1952-ІV, згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 якого державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до ДРРП.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна (абзац перший частини п`ятої статті 3 Закону №1952-IV).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.
У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі (абзац перший статті 5 Закон №1952-ІV).
За змістом частини першої статті 3 Закону №1952-IV до загальних засад державної реєстрації прав віднесено, зокрема: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Таким чином, національним законодавством передбачено обов`язковість державної реєстрації прав на будівлі та споруди як об`єкти нерухомого майна, шляхом внесення записів до ДРРП.
Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд зазначає, що спірна захисна споруда є об`єктом нерухомого майна як індивідуально визначена частина будівель (зображено пунктирними лініями на план-схемі території виробничої бази), що має самостійне функціональне призначення, технічні характеристики та нерозривно пов`язана із земельною ділянкою, що обумовлює необхідність державної реєстрації речових прав на неї.
Дослідженням матеріалів справи суди попередніх інстанцій установили, що у ДРРП не зареєстровано право власності на цивільного захисту (сховище) №110056.
Водночас відсутність державної реєстрації права власності на спірну захисну споруду не свідчить про те, що держава не має цього права, оскільки державна реєстрація речових прав має похідний характер від самого факту виникнення цих прав.
З огляду на встановлений правовий режим цивільного захисту (сховище) №110056, як захисної споруди цивільного захисту та об`єкта нерухомого майна, а також те, що ця захисна споруда не вибула з державної власності, суд погоджується з висновками відповідачів про те, що вони не є тими суб`єктами на які покладено обов`язок по державній реєстрації та утриманні захисної споруду - цивільного захисту (сховище) №110056 у належному стані.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 червня 2026 року справі №420/11322/25.
Перш ніж відмовити в позові з підстав обрання неналежного способу захисту, суд з`ясовує:
- з яких саме правовідносин сторін виник спір: спір у справі №320/1012/24 виник з незгодою позивача із бездіяльністю (на його думку) відповідачів щодо проведення державної реєстрації речових прав на захисну споруду – цивільне сховище №110056 та утримання такого сховища у належному стані;
- чи передбачено обраний позивачем спосіб захисту законом або договором: обраний спосіб захисту передбачений законом, але лише за умови, коли підстави для прийняття оскаржуваного рішення були визнанні протиправними;
- чи передбачено законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача: законом передбачений ефективний спосіб захисту шляхом звернення до суду з адміністративним позовом щодо зобов`язання Фонду державного майна України, як орган, який визначений, Законом України від 21.09.2006 №185-V «Про управління об`єктами державної власності», є суб`єктом управління об`єктами державної власності, уповноваженим реалізувати правомочності держави щодо реалізації прав держави як власника об`єктів державної власності, зокрема стосовно об`єктів, які не підлягали приватизації та фактично зберегли свій статус державної власності;
- чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах: на момент розгляду даної справи по суті обраний позивачем спосіб захисту не є ефективний.
З наведеного вбачається, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд, дотримавшись принципу стадійності захисту права, дійшов висновку, що обраний позивачами спосіб захисту не є ефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2024 року у справі №925/642/19.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду відповідачі довели правомірність своїх дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави не підлягає задоволенню.
В силу статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд –
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, код ЄДРПОУ 02910019) до Державного підприємства «Державний науково-дослідний, проектно-конструкторський і проектний інститут вугільної промисловості «УКРНДІПРОЕКТ» ( 030142, м. Київ, пр. Академіка Паладіна, 46/2, код ЄДРПОУ 00174125) та Міністерства енергетики України (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30, код ЄДРПОУ 37552996) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.