О К Р Е М А Д У М К А
30 червня 2026 року
судді Чернігівського апеляційного суду Висоцької Н.В. стосовно постанови Чернігівського апеляційного суду від 30 червня 2026 року (головуючий суддя - Разгуляєва О. В., судді: Висоцька Н. В., Любчик О. В.), ухваленої за наслідком перегляду заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2026 року (суддя Павлов В. Г.) у справі № 742/2414/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У квітні 2026 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилались на те, що 15.02.2022 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір кредитної лінії №445387919, за умовами якого відповідачу відкрито кредитну лінію на суму 13 900,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, який надається відповідними траншами, строк кредитування 10 днів, а саме до 25.02.2022, який може бути продовжено, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відповідні нарахування за користування кредитом у встановлений термін.
Вказує, що Товариство свої зобов`язання виконало та надало грошові кошти ОСОБА_1 , тоді як відповідач не виконав умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 20 761,04 грн станом на день подання позовної заяви.
Також за доводами позову, за договорами факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», №30/1023-01 від 30.10.2023, укладеним між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», №11/07/25-Е від 11.07.2025, укладеним між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем - ТОВ «ФК «Ейс», до останього перейшло право вимоги до відповідача за Договором № 445387919 від 15.02.2022.
У позові ТОВ «ФК «Ейс» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 445387919 від 15.02.2022 у розмірі 20 761,01 грн, судовий збір та витрати на правову допомогу.
Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.05.2026 в задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 30 червня 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Ейс» задоволено.
Заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.05.2026 скасовано.
Позов ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за Договором кредитної лінії № 44587919 від 15.02.2022 в розмірі 20 761,04 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн за розгляд справи у суді першої інстанції, а також судовий збір у розмірі 3 993,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн за апеляційний розгляд справи.
Дана постанова була прийнята більшістю голосів колегії суддів.
Відповідно до вимог ст. 35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Із вказаним висновком Чернігівського апеляційного суду повністю не погоджуюся та висловлюю окрему думку з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що на підставі Договору кредитної лінії № 445387919 від 15.02.2022, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії (траншами) на загальну суму 13900,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, строк кредитування 10 днів, а саме до 25.02.2022, який може бути продовжено (а.с. 53 зворот -57 зворот).
Кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора - MNV86ВА4, який був надісланий 15.02.2022 на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.67).
З матеріалів справи, а саме наданого позивачем Порядку дій Споживача в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Алгоритму дії ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів убачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику та виконання певного набору дій, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим (а.с. 63-65, 68).
Заповненням Заявки на отримання грошових коштів Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с. 62).
Інформаційними довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 15.02.2022 підтверджується перерахування коштів у загальному розмірі 13 900,00 грн на платіжну карту ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , № 5375-41ХХ-ХХХХ-4048 (а.с. 58 зворот). 
Перерахування коштів відповідачу також підтверджується платіжними дорученнями від 15.02.2022, із зазначенням - переказ коштів згідно Договору № 445387919 від 15.02.2022 (а.с. 69 -69 зворот).
Згідно наданої АТ «Універсал Банк» суду інформації вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано карту НОМЕР_3 , також на неї у період з 15.02.2022 по 20.02.2022 було зараховано 13 900,00 грн (а.с. 85).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 445387919 від 15.02.2022, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 15.02.2022 по 05.05.2022 заборгованість ОСОБА_1 становить 17 119,24 грн, з яких: тіло кредиту - 13 900, 00грн та відсотки - 3 219,24 грн (а.с. 42 - 42 зворот).
Також судом встановлено, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11. 2019 року (а.с. 15-16).
За матеріалами справи, у період з 28.11.2018 по 31.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладені додаткові угоди №19, № 26, №27, №31 та №32, якими продовжувався строк дії договору факторингу та остаточно строк продовжено до 31.12.2024 (а.с. 17 зворот -21).
Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п.1.3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5 Договору факторингу, Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. Згідно з п. 4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги щодо Відповідача за №48017 - ОСОБА_1 (а.с. 22).
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 43) загальна сума заборгованості за кредитним договором становить - 20 761,04 грн, яка складається з: 13 900,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6 861,04 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Стан розрахунків та виникнення заборгованості також підтверджується випискою з особового рахунку відповідача станом на 26.12.2025 (а.с. 44).
Вбачається, що 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01 (а.с. 24-26).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 до Договору факторингу до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс перейшло право вимоги до Відповідача на суму 20 761,04 грн (а.с. 27-28).
11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №445387919 від 15.02.2022(а.с. 30-32).
Згідно Реєстру боржників № б/н від 14.07.2025 р. до Договору факторингу № 11/07/25-Е до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 20 761,04 грн (а.с. 33-34).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доказів оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, зокрема перерахування фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 договору, обумовлених правочином коштів, позивачем суду не надано, тому суд позбавлений можливості достеменно встановити факт набуття позивачем права вимоги до відповідача, що виключає можливість задоволення позову.
З таким висновком суду першої інстанції не погодився апеляційний суд, зазначивши, що відповідачем ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований належними доказами та не надано власного розрахунку або доказів на підтвердження не укладення кредитного договору та користування кредитними коштами. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості на рахунок первісного кредитора чи його правонаступників. Відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти, в добровільному порядку не повернуті, тому колегія суддів апеляційного суду приходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь кредитора ТОВ «ФК «Ейс» заборгованості у розмірі 20 761,04 грн.
Як зазначив апеляційний суд, договори факторингу не визнані недійсними, в установленому порядку не оскаржувались та є чинні на момент передачі, а реєстри підписані після укладення кредиту. Тобто, з огляду на наведені умови укладеного 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу, строк дії якого неодноразово продовжувався шляхом укладення між сторонами вищевикладених додаткових угод, підтвердженням факту відступлення права вимог за вказаним договором факторингу є безпосередньо підписання сторонами реєстру прав вимог, що в свою чергу засвідчує передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, що обумовлено сторонами в укладеному 28.11.2018 договорі факторингу № 28/1118-01. У матеріалах справи відсутні докази оспорення відповідачем договорів факторингу в частині відступлення права вимоги за її кредитним зобов`язанням, тому з урахуванням презумпції правомірності правочину суд апеляційної інстанції вважає, що відступлення (продаж) права вимоги та майнових прав не суперечить вимогам ст. 514, 1077 ЦК України.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Велика Палата Верховного суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Тобто за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (п. 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) зазначено, що право вимоги, яка відступається (продається), може мати так звану номінальну вартість та реальну вартість. Номінальною вартістю права вимоги в такому разі є розмір самої вимоги, що відступається (продається) за відповідним договором відступлення. Реальна вартість права вимоги, як і будь-якого майна, формується з урахуванням ринкових умов, а саме попиту на такий вид вимоги, ліквідності такої вимоги, що залежить від імовірності її задоволення, зокрема, через наявність спору щодо вимоги або складний фінансовий стан боржника, а в процедурах банкрутства - через запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів, черговість задоволення таких вимог, недостатній обсяг ліквідної маси боржника для їх повного задоволення. Реальна вартість права вимоги має динамічний характер (може змінюватися в будь-який момент залежно від низки обставин), на відміну від номінальної вартості, яка визначається лише розміром самої вимоги кредитора до боржника.
Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).
Велика Палата Верховного Суду зазначає, що сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, мають право на власний розсуд визначити ціну, за якою право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права вимоги, що відступається (продається), яка може бути як більшою, так і меншою за номінальну вартість такої вимоги.
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, приходжу до переконання, що висновок суду першої про відсутність підстав для задоволення вимог ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
Звернувшись з цим позовом та обґрунтовуючи заявлені вимоги, ТОВ «ФК «Ейс» вказувало на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача на підставі договорів факторингу, які укладені відповідно 28.11.2018, 30.10.2023 та 11.07.2025, а також на підставі додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 і реєстрів прав вимоги до укладених договорів факторингу.
В обґрунтування наявності права вимоги, звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на укладення 15.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №445387919 та наступних договорів факторингу: 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 175 від 01.05.2022 (а.с. 22). Строк дії договору факторингу № 28/1118-01 неодноразово продовжувався на підставі додаткових угод.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 175 від 01.05.2022 до договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 на суму 17119,24 грн.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги від 30.10.2023 № 1 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 на суму 20761,04 грн.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу від № 11/07/25-Е. За змістом витягу з реєстру боржників за договором факторингу від 11.07.2025 ТОВ «ФК «Ейс» набуто право вимоги до ОСОБА_1 на суму 20761,04 грн. 
Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази повною мірою підтверджують факт набуття права вимоги ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №445387919 від 15.02.2022.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів достовірних доказів набуття права вимоги. Тому для вирішення даної справи слід виходити з наступного.
Підставою зміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Таким чином, у справі відсутні докази на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.
Розділом 3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, враховуючи додаткову угоду № 26, визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - це належна до сплати клієнту сума грошових коштів, розмір якої погоджується та визначається сторонами в кожному реєстрі прав вимоги окремо. За умовами пункту 3.1.2, фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткових угод. Пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.
Додатковою угодою № 32 від 31.12.2023 до Договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 розділ 3 Договору «Фінансування та порядок розрахунків» викладено в новій редакції, зокрема п. 3.1. «В загальному порядку розмір фінансування, що підлягає сплаті Фактором Клієнту (п. 1.6 Договору) встановлюється сторонами у кожному окремому Реєстрі прав вимоги - у відсотковому значенні від суми заборгованостей по основному боргу (тіло кредиту), що є складовою частиною загальної суми грошових вимог, відступлених згідно відповідного Реєстру прав вимоги. Строки сплати фінансування погоджуються Сторонами у кожному відповідному Реєстрі прав вимоги».
Проте доказів оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, зокрема перерахування фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 договору, обумовлених правочином коштів, позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. 
В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків, підписаний 31.12.2022 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якому зазначено, що станом на 31.12.2022 Фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги № 175 від 05.05.2022 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 23), проте зазначений акт не є належним доказом здійснення господарської операції або факту перерахування коштів за Договором факторингу, оскільки він є інформаційним документом для звірки даних бухгалтерського обліку, а не первинним документом.
У постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18 зазначено, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).
Матеріали справи не містять достовірних доказів про отримання первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» оплати від ТОВ «Таліон Плюс», тому для вирішення даної справи також слід врахувати наступне.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі.
Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 1088 ЦК України, під час здійснення безготівкових розрахунків допускається застосування платіжних інструкцій, передбачених законодавством України, банківськими правилами та звичаями ділового обороту.
Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд.
Безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.
Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що доказів оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, зокрема перерахування фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у розділі 13 договору, обумовлених правочином коштів, позивачем суду не надано, тому суд позбавлений можливості достеменно встановити факт набуття позивачем права вимоги до відповідача, що виключає можливість задоволення позову.
Колегія суддів апеляційного суду, на мою думку, за відсутності доказів оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, не повинна була переоцінювати докази та стягувати заборгованість за кредитним договором на підставі договору факторингу, оскільки згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За встановлених судом обставин, а саме відсутності належних і допустимих доказів оплати за договором факторингу до ТОВ «ФК «Ейс» не перейшло право вимоги, отже вважаю рішення суду першої інстанції правильним і законним.

Суддя Н.В. Висоцька