Справа № 143/391/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026 року  м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді Тітової Т. Л.,
за участю секретаря Затоковенко Т. О.,
представника позивачки – адвоката Дев`ятки О. Г. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача – адвоката Красноголовець О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище Вінницького району Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агросистема-Плюс» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки, –

встановив:

У квітні 2026 року представник позивачки звернувся до суду із вказаною вище позовною заявою, в якій просить:
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № б/н, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агросистема-Плюс» щодо земельної ділянки площею 3,4464 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0078;
- зобов`язати ПП «Агросистема-Плюс» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,4464 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0078, яка знаходиться на території Збаржівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області;
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № б/н, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Агросистема-Плюс» щодо земельної ділянки площею 3,3710 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0080;
- зобов`язати ПП «Агросистема-Плюс» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,3710 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0080, яка знаходиться на території Збаржівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 3,4464 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0078, та площею 3,3710 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0080, цільове призначення яких – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Збаржівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Право власності на зазначені земельні ділянки набуте позивачкою на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24.01.2018, посвідчених приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотною Т. М., зареєстрованих за №№ 61902058, 61371534. Право власності за ОСОБА_1 на вказані земельні ділянки 24.01.2018 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
У січні 2023 року закінчився строк дії договорів оренди зазначених земельних ділянок, укладених у 2013 році між батьком позивачки та відповідачем. 
У квітні 2023 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ПП «Агросистема-Плюс», як орендарем, були укладені договори вказаних земельних ділянок строком на 10 років. 
06.09.2023 року право оренди земельних ділянок за відповідачем було зареєстровано державним реєстратором Оратівської селищної ради Вінницької області Патик Л. М. 
Разом з тим позивачка вважає, що зазначені договори оренди були укладені нею під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних для неї умовах.
На момент укладення договорів чоловік позивачки страждав на тяжке онкологічне захворювання та захворювання серця, що потребували проведення невідкладних хірургічних втручань, тривалого лікування та значних матеріальних витрат. У зв`язку з цим позивачка перебувала у скрутному матеріальному становищі та була змушена терміново шукати кошти для забезпечення лікування чоловіка. Саме зазначені тяжкі життєві обставини стали визначальними при укладенні спірних договорів оренди, оскільки, усвідомлюючи необхідність невідкладного фінансування лікування чоловіка, позивачка була вимушена погодитися на запропоновані відповідачем умови договорів, хоча вони були для неї вкрай невигідними. Таким чином, між тяжкими обставинами, у яких перебувала позивачка, та укладенням спірних договорів існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. 
07.10.2025 позивачка направила на адресу відповідача рекомендованим листом пропозицію про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, посилаючись на те, що вони були укладені під впливом тяжких обставин. Зокрема, позивачка просила передбачити у договорах, що розмір орендної плати на майбутнє обчислюється з урахуванням індексів інфляції.
Відповідач отримав вказаний лист 13.10.2025, однак жодної відповіді не надав та не вжив заходів для врегулювання спору в позасудовому порядку, що свідчить про його небажання добровільно усунути порушення прав позивачки. 
Ухвалою судді від 10.04.2026 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а. с. 55, 56).
27.04.2026 представником відповідача ПП «Агросистем-Плюс» – адвокатом Красноголовець О. П. до суду через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
У відзиві зазначено, що 26.04.2023 між позивачкою та відповідачем було укладено договори оренди належних їй земельних ділянок. Водночас представник відповідача наголошує, що орендні правовідносини між сторонами фактично є тривалими та безперервними. Так, у 2013 році договори оренди земельних ділянок були укладені між відповідачем та батьком позивачки, а після його смерті у 2018 році, до зазначених договорів були укладені додаткові угоди, відповідно до яких орендодавцем стала позивачка як спадкоємиця земельних ділянок.
Представник відповідача зазначає, що протягом усього періоду орендних відносин позивачка не зверталася до підприємства із заявами про надання матеріальної допомоги, виплату орендної плати авансом чи з будь-якими іншими проханнями, які б свідчили про її складне матеріальне становище або інші тяжкі життєві обставини. У зв`язку з цим відповідач не був обізнаний про обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх позовних вимог.
Крім того, представник відповідачки зазначає, що укладення договорів оренди у 2023 році стало логічним продовженням багаторічних орендних правовідносин між сторонами, які існували понад 10 років. За цей час жодних претензій щодо неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань від позивачки не надходило, а умови нових договорів, на думку відповідача, були навіть вигіднішими порівняно з попередніми.
Також відповідач заперечує доводи позивачки щодо наявності підстав для визнання договорів недійсними у зв`язку з укладенням їх під впливом тяжких обставин.
На думку відповідача, позивачкою не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між хворобою її чоловіка та укладенням спірних договорів. Зокрема, не підтверджено, що зазначені правочини були вчинені саме з метою усунення або зменшення впливу таких обставин, а також не доведено, що за відсутності цих обставин договори взагалі не були б укладені або були б укладені на інших умовах.
Окрім цього відповідач зазначає, що позивачці щорічно нараховувалася та виплачувалася орендна плата у розмірі, який перевищував передбачений умовами договорів, а також був більшим за розрахунок, наведений позивачкою у позовній заяві. При цьому факт отримання орендної плати позивачкою не заперечується. 
На думку представника відповідача, позивачкою не доведено факту порушення ПП «Агросистема-Плюс» своїх договірних зобов`язань, а також не підтверджено наявності порушеного права як власниці земельних ділянок. Крім виплати орендної плати за 2023-2025 роки, підприємством також надавалася позивачці додаткова матеріальна допомога. 
З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивачкою не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також не підтверджено факту порушення відповідачем її прав чи законних інтересів. У зв`язку з цим ПП «Агросистема-Плюс» просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
28.04.2026 через систему «Електронний суд» до суду від представника позивачки – адвоката Дев`ятки О. Г. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що доводи представника відповідача у відзиві не спростовують обґрунтування позову.
Ухвалою суду від 20.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивачки – адвокат Дев`ятка О. Г. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив їх задовольнити у повному обсязі. Також просив стягнути з відповідача на користь позивачки витрати з надання правничої допомоги у сумі 10 000 грн.
Представник відповідача – адвокат Красноголовець О. П. позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.
Суд, заслухавши думку представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 3,4464 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0078 та 3,3710 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0080, цільове призначення яких – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Збаржівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. Це підтверджується копіями свідоцтв про спадщину за заповітом від 24.01.2018, посвідчених приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотною Т. М., зареєстрованих за №№ 61902058, 61371534 (а. с. 9, 20).
24.01.2018 право власності на вказані земельні ділянки зареєстроване за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 24509240, 24514011, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 24.01.2018 №№ 111569571, 111610719 (а. с. 11, 22).
22.08.2013 між батьком позивачки ОСОБА_2 та ПП «Агросистема-Плюс» були укладені договори оренди землі (а. с. 12, 13, 23).
01.06.2018 між ОСОБА_1 , як спадкоємицею ОСОБА_2 , та ПП «Агросистема-Плюс» були укладені додаткові угоди до вказаних договорів оренди землі (а. с. 14, 24).
26.04.2023 між ОСОБА_1 та ПП «Агросистема-Плюс» укладені договори оренди земельної ділянки, згідно з умовами яких орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки площею 3,4464 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0078 та площею 3,3710 га, кадастровий номер 0523482200:03:000:0080, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області.
Відповідно до пункту 3.1 вказаних договорів, договір укладено строком на 10 років з дати укладення. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
Орендна плата визначена у п. 4 договорів.
У п. 4.1. договору вказано, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 15 000 грн за кожен рік користування земельною ділянкою, що станом на дату укладення договору складає не менше 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із якої вираховуються податки та збори, які передбачені законодавством, зокрема, податок з доходів орендодавця згідно Податкового кодексу України та військового збору (до моменту його скасування). Орендар може в односторонньому порядку переглядати розмір орендної плати, вказаної в цьому пункті, у сторону збільшення, без додаткового погодження з орендодавцем. При цьому сторони погодили, що додаткової угоди про збільшення орендної плати не вимагається. Підпис орендодавця на документах, які підтверджують виплату орендної плати (в тому числі, але не обмежуючись, на видатковому касовому ордері або платіжній відомості) підтверджує, що орендодавець повністю погоджується з розміром нарахованої та виплаченої орендної плати.
Орендна плата у грошовій формі може виплачуватись за згодою двох сторін: через касу орендаря готівкою; поштовим переказом; шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок, який відкритий на ім`я орендодавця; за реквізитами, зазначеними у відповідній заяві орендодавця; у інший спосіб, який погоджений сторонами та не заборонений законодавством (п. 4.2 договору).
Відповідно до п. 4.5 договору обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування річного індексу споживчих цін на товари і послуги за рік, що передує року за який проводиться виплата орендної плати, який визначається Державною службою статистики України. Сума орендної плати, виплаченої за майбутні періоди, не підлягає перерахунку та не індексується на коефіцієнти індекса нормативно-грошової оцінки землі та індекси інфляції (індекси споживчих цін).
Орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди, орендна плата сплачується до 31 грудня року, в якому укладено цей договір, пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року (п. 4.6 договору).
Згідно з п. 4.9 договору розмір орендної плати може переглядатися за взаємною згодою сторін, але не частіше одного разу на п`ять років за наявності таких умов: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законом. Недосягнення сторонами згоди щодо перегляду розміру орендної плати не є підставою для дострокового розірвання договору.
У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення. Орендар не несе відповідальності за порушення строків виплати орендної плати у випадку, якщо таке порушення сталося з вини орендодавця, зокрема якщо орендодавець не звернувся до орендаря у визначений термін отримання орендної плати (п. 4.10 договору).
Відповідно до п. 9.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Зміна умов цього договору здійснюється за взаємною згодою сторін. Усі зміни, доповнення, додатки тощо до цього договору викладаються у письмовій формі та засвідчуються підписами сторін (їх представників). Не допускається одностороння зміна умов договору (п. 12.1 договору).
Згідно з п. 12.2 договору у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
Договір набирає чинності після підписання сторонами. Право оренди за цим договором виникає з моменту державної реєстрації цього договору (п. 14.1 договору).
Відповідно до п. 14.2 договору підписання сторонами договору є підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору оренди (а. с. 16-18, 26-28).
Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав від 06.09.2023 державним реєстратором Оратівської селищної ради Вінницької області Патик Л. М. право оренди на спірні земельні ділянки зареєстроване 04.09.2023 за №№ 51623660, 51624548 за відповідачем ПП «Агросистема-Плюс» строком на 10 років на підставі договорів оренди, укладених між ОСОБА_1 та ПП «Агросистема-Плюс» (а. с. 19, 29).
08.10.2025 позивачка ОСОБА_1 на адресу відповідача ПП «Агросистема-Плюс» направила лист щодо оренди земельних ділянок, в якому зазначила, що на момент укладення договорів оренди земельних ділянок її чоловік ОСОБА_3 тяжко хворів та для його лікування необхідно було проводити оперативні втручання, тому вона вимушено підписала договори в тій редакції, що були запропоновані ПП «Агросистема-Плюс». Просила внести зміни в укладені договори оренди, якими передбачити обчислення розміру орендної плати за землю на майбутнє з урахуванням індексів інфляції у запропонованих нею змінах (а. с. 45-47).
Згідно з виписками про рух коштів за банківськими рахунками позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3 за період з 04.01.2023 по 04.12.2024 отримували пенсійні виплати (а. с. 41, 42).
Відповідно до виписок ДНП «Національний інститут раку» чоловік позивачки ОСОБА_3 з 23.03.2023 по 27.03.2023 та з 04.10.2024 по 10.10.2024 лікувався у вказаному медичному закладі (а. с. 31-33).
Також відповідно до медичної документації ОСОБА_3 з 24.12.2024 по 25.12.2024 та з 14.05.2025 по 15.05.2025 перебував на лікуванні в ДУ «Інститут серця МОЗ України» (а. с. 34-37).
Відповідно до листа ДНП «Інститут серця МОЗ України» адресованого на ім`я адвоката Дев`ятки О. Г. у період з 2023-2024 років надання медичної допомоги хворим на серцево-судинні захворювання здійснювалося за медичними показами, відповідно до законодавства України в межах наявного бюджетного фінансування на відповідні цілі (а. с. 35).
Відповідно до платіжних інструкцій позивачка ОСОБА_1 отримала від відповідача орендну плату за користування земельними ділянками за 2023 рік 25.10.2023 у розмірі – 22 050 грн (а. с. 80 на звороті), за 2024 рік 26.11.2024 у загальному розмірі – 32 200 грн (а. с. 82), за 2025 рік 14.08.2025 у загальному розмірі – 42 000 грн (а. с. 83).
Також згідно з платіжними інструкціями позивачка ОСОБА_1 отримала від відповідача 25.10.2023 – 3 750 грн (а. с. 84 на звороті), 26.11.2024 – 4 200 грн (а. с. 86) та 07.10.2025 – 2 000 грн (а. с. 87) нецільової благодійної допомоги згідно заяви.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 81 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
У справі що розглядається, між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з орендою земельної ділянки.
Відповідно до частини 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» правовідносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин – це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Згідно з частинами 1-3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.
Згідно з вимогами п. 288.1, п.288.4, п.п. 288.5.1, 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами); розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Спірні договори оренди земельної ділянки від 26.04.2023 підписані сторонами. 
Отже, сторони договорів, дійшли згоди щодо всіх істотних їхніх умов, до яких, зокрема, відноситься розмір орендної плати та порядок її сплати.
Таким чином, суд встановивши, що при укладенні спірних договорів сторони погодили їх істотні умови: орендну плату із зазначенням її розміру, строк дії, умови використання земельної ділянки, та інше, орендна плата виплачена відповідачем у порядку, визначеному п. 4 спірних договорів, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено обставин, які б свідчили про недійсність укладених нею договорів оренди земельних ділянок та порушення її прав при укладенні спірних правочинів правочину. Законні права та інтереси позивачки не були порушені, вона підписала договори оренди і фактично передала земельні ділянки в оренду відповідачу, який їх прийняв і добросовісно виконував умови укладених договорів, сплатив орендну плату позивачці, а вона її отримала.
Також, представником позивачки як в позовній заяві, так і в судовому засіданні зазначено, що підставою для укладення спірних договорів оренди земельних ділянок була тяжка обставина – хвороба чоловіка позивачки ОСОБА_3 .
Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин(п. 23).
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.
Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
Тобто, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.
При цьому, тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин. Обставина, яка вплинула на особу, має бути наявною саме в момент вчинення правочину.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року (справа № 185/7043/16-ц) зазначено, що визнання правочину недійсним на підставі приписів статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності волевиявлення особи на вчинення правочину на тих умовах, на яких його було укладено.
Отже, основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.
Для того, щоб визнати правочин недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК України, позивачу необхідно довести в сукупності такі обставини: 1) наявність у особи, що вчинила правочин, тяжких обставин, як то, хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, інше; 2) правочин був учинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин був вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.
Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.
І особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
Судом установлено, що чоловік позивачки ОСОБА_3 з 1997 року страждає на тяжке захворювання та періодично проходить лікування в ДНП «Національний інститут раку», що підтверджується наданими до матеріалів справи медичними документами, зокрема виписками із зазначеного закладу охорони здоров`я (а. с. 31-33) та медичною документацією ДУ «Інститут серця МОЗ України» (а. с. 34-37). Наведені обставини свідчать про наявність у сім`ї позивачки тяжкої життєвої обставини.
Разом із тим, відповідно до вимог ст. 233 ЦК України, для визнання правочину недійсним необхідним є встановлення не лише факту існування тяжкої обставини, а й те, що саме під її впливом особа була змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Отже, між тяжкою обставиною та укладенням правочину має існувати безпосередній причино-наслідковий зв`язок.
Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що спірні договори оренди були укладені позивачкою саме з метою усунення або пом`якшення наслідків тяжкої хвороби її чоловіка, чи що зазначена обставина об`єктивно позбавила її можливості вільно сформулювати своє волевиявлення. 
Навпаки, встановлено, що захворювання має тривалий характер і триває з 1997 року, тоді як спірні договори були укладені лише у 2023 році як продовження існуючих між сторонами орендних правовідносин. 
Сам по собі факт тривалої хвороби за відсутності належних доказів її впливу на волевиявлення позивачки під час укладення спірних договорів, не може бути достатньою підставою для висновку про наявність підстав, передбачених ст. 233 ЦК України.
Не знайшли свого підтвердження й доводи позивачки про укладення договорів на вкрай невигідних умовах.
Передбачений договором порядок визначення орендної плати без урахування річного індексу споживчих цін сам по собі не свідчить про невигідність, оскільки позивачка добровільно погодила усі істотні умови договорів, підписала їх, передала земельні ділянки в оренду, а також прийняла від відповідача орендну плату і нецільову благодійну допомогу.
Доказів того, що під час укладення договорів вона не усвідомлювала змісту їх умов або діяла всупереч своїй внутрішній волі, суду не надано.
Крім того, після укладення договорів позивачка не зверталася до відповідача із проханням про дострокову виплату орендної плати у зв`язку з необхідністю фінансування лікування чоловіка. Лише у заяві від 08.10.2025 вона зазначила, що підписала договори в редакції відповідача через хворобу чоловіка та просила переглянути умови щодо розміру орендної плати. Однак такі твердження самі по собі не підтверджені належними доказами та не спростовують установлених судом обставин.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено сукупності передбачених ст. 233 ЦК України умов, необхідних для визнання правочину недійсним, а саме: укладення спірних договорів під впливом тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах та існування причинно-наслідкового зв`язку між цією обставиною і її волевиявленням. У зв`язку з недоведеністю зазначених обставин, підстав для визнання договорів оренди землі від 26.04.2023 недійсними не встановлено, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, понесені позивачкою судові витрати залишаються за нею.
Керуючись статтями 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 354, 355 ЦПК України, суд –

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агросистема-Плюс» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки – відмовити.
Сторони у справі:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителька: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Приватне підприємство «Агросистема-Плюс», код ЄДРПОУ 33159283, місцезнаходження: вул. Ломоносова, 1, м. Тетіїв Київської області, 09800.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 03.07.2026.

Суддя