Справа № 711/2365/26
Номер провадження 3/711/681/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року     м.Черкаси 

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (протокол серії ВАД № 334977 від 08.03.2026 року) про притягнення: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, тимчасово не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 334977, ОСОБА_1 08.03.2026 року близько 09.00 год. в м.Черкаси, в громадському місці, а саме біля під`їзду № 4 будинка АДРЕСА_2 , висловлювалася нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , чим порушувала громадський порядок та спокій громадян, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.173 КУпАП.
ОСОБА_1 , в судовому засіданні, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Надала суду пояснення, що 08 березня 2026 року близько 09.00 год. в АДРЕСА_2 , вона набрала води у пляшки, піднесла їх до під`їзду і зустрілася з ОСОБА_2 , який поводив себе агресивно та футбольнув бутилку її води. Зайшов у під`їзд будинку, продовжував щось говорити агресивно. Хуліганські дії, а саме образи нецензурною лайкою, погрози в тому числі і вбивством. Це відбувається на постійній основі. Вважає, що саме гр. ОСОБА_2 спровокував конфлікт, порушував громадський спокій, а не вона, тому просила суд закрити відносно неї адміністративне провадження за ст.173 КУпАП в зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. 
Адвокат Чернявський А.Л. надав суду клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, яке мотивовано наступним: наданий суду протокол не містить належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Ні в протоколі, ні у рапорті інспектора поліції, ні в поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 08.03.2026 року не вказано, у яких саме виразах нечеб-то була здійснена нецензурна ОСОБА_5 , що не дозволяє під час розгляду справи судом встановити, чи дійсно мало місцевикористання ОСОБА_1 нецензурних виразів на адресу ОСОБА_3 . У той же час, ні ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані ні в якості свідків, ні в якості потерпілих, що повністю виключає допустимість наданих ними пояснень. Зазначені обставини повністю спростовуються відеозаписами, зробленими ОСОБА_1 на належний їй мобільний телефон. На вказаному відеозаписі чітко видно, що ні до моменту штовхання ОСОБА_3 пляшок з водою, ні після ОСОБА_1 не вчиняла нецензурних висловлювань ні на адресу ОСОБА_3 , ні на адресу інших осіб. Пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 08.03.2026 року є недостовірними та зумовленими особистою неприязню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , оскільки Черкаським РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється кримінальне провадження № 42024252010000145 за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом заподіяння ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Чернявського А.Л., дослідивши матеріали справи та відеозаписи, приходжу до наступних висновків.
Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо. 
Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 334977 ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП, а  саме: за вчинення дрібного хуліганство, тобто нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3  та ОСОБА_1 тривалий час існують неприязні стосунки, через що виникають конфліктні ситуації.
Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що ст.173 КУпАП, передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .
Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 нецензурно висловлювалася в громадському місці чи образливо чіплялася до громадян, чим вчинила дрібне хуліганство, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків.
В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшлося підтвердження того, що ОСОБА_1 нецензурно висловлювалася в громадському місці і сторону ОСОБА_3 , оскільки даний факт підтверджує лише сам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а враховуючи неприязні стосунки які склалися між ними, суд критично оцінює пояснення останніх. 
В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.
Крім того, суд звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення в графі свідки, будь-яких даних не зазначено. 
В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).
Як висновок Суд підкреслює, частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. Обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції (пункт 54 Рішення Європейського Суду у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).
З огляду на міркування викладені вище, Суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаного свідка, який не був допитаний в судовому засіданні і пояснення якого мають вирішальне значення по даній справі.
Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останньої, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого статті 173 КУпАП.
Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).
Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі. 
Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП є саме дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.
Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 173 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.173, 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст.173 КпАП України - закрити за відсутністю в її діях події і складу правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:	  	Ю.  В.  Михальченко