ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2026 року	справа № 380/22594/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Бориславської міської ради Львівської області Краснопольської Наталії Ярославівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Бориславської міської ради Львівської області Краснопольської Наталії Ярославівни (місце реєстрації: 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Шевченка, 42, РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі – відповідач, державний реєстратор Краснопольська Н.Я.), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Бориславської міської ради Львівської області Краснопольської Наталії Ярославівни №80349513 від 13 серпня 2025 року про відмову ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій;
- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Бориславської міської ради Львівської області Краснопольську Наталію Ярославівну здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на праві спільної сумісної власності.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що прийняте відповідачем рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80349513 від 13 серпня 2025 року з підстав не подання документів, що підтверджують інформацію про зареєстровані до 2013 права на квартиру АДРЕСА_2 , є протиправним та таким, що порушує матеріальне право позивача та підлягає скасуванню. Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру підтверджується належним чином оформленим свідоцтвом від 16.11.1995, яке зареєстроване в органах БТІ та свідчить про проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, яке діяло до 01.01.2013. Вказує, що запитувана відповідачем інформація не могла бути надана у зв`язку з окупацією міста Лисичанськ Луганської області. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 19.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що при розгляді поданої позивачкою заяви №67675787 щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , державним реєстратором встановлено відсутність реєстрації права власності на вищевказану квартиру у Державному реєстрі прав а також у архівній складовій частині Державного реєстру прав. Вказує, що 13.08.2025 прийнято рішення про зупинення розгляду заяви індексний номер 79709047, підставою прийняття якого було неподання заявником чи неотриманням державним реєстратором у порядку визначеному Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01 січня 2013 року та направлено запит щодо надання відповідної інформації до Сіверськодонецької міської військової адміністрації за реєстровим номером 582/17-59. Протягом встановленого терміну, що був підставою для зупинення розгляду заяви, так і не було отримано відповіді на вищевказаний запит, внаслідок чого 13.08.2025 відповідно до пункту 8 частини першої статті 24 Закону відповідачем прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій індексний номер 80349513. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
У зв`язку з неявкою сторін суд ухвалою судового засідання від 04.02.2026 перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 (позивачка), спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.11.1995, виданого Представництвом Фонду державного майна України в місті Лисичанськ відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 . 
Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 15.11.1995 № 4034. 
На зворотній стороні свідоцтва зазначено, що квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована у відділі приватизації Представництва фонду державного майна України в місті Лисичанську на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана в реєстрову книгу за № 6994. 
Також на свідоцтві міститься напис: «Реєстраційний напис на документі про право приватної власності. Зазначена в цьому документі квартира АДРЕСА_4 зареєстрована Лисичанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що записано в Реєстрову книгу за реєстровим № 591 від 23.11.1995».
Рішенням сесії Лисичанської міської ради № 49 від 24.12.2015 змінено назву проспекту Леніна на проспект Перемоги.
Згідно з довідкою №1301-5002897043 від 07.08.2023 позивачка взята на облік внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_5 .
В черні 2025 року позивачка разом з чоловіком ОСОБА_2 звернулась до Відділу надання адміністративних послуг Бориславської міської ради Львівської області з заявою про внесення відомостей про квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Разом з заявою позивачкою та її чоловіком надано: свідоцтво про право власності на житло від 16.11.1995; технічний паспорт на квартиру; паспорт громадянина України на ім`я позивачки; ідентифікаційний номер платника податків на ім`я позивачки.
Державним реєстратором прав на нерухоме майно Бориславської міської ради Львівської області Краснопольською Наталією Ярославівною 02.07.2025 прийнято рішення № 79709047 про зупинення розгляду заяви індексний номер 79709047. Підставою зупинення розгляду заяви в рішенні вказано: неподання заявником чи неотриманням державним реєстратором у порядку визначеному Законом відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01.01.2013. 
Крім цього, відділом надання адміністративних послуг Бориславської міської ради Львівської області 02.07.2025 направлено запит №582/17-59 до Сіверськодонецької міської військової адміністрації про надання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 (із зазначенням власника та на підставі яких документів зареєстроване право власності, а також із зазначенням інформації про загальну та житлову площу об`єктів нерухомого майна).
Відповідачем не отримано відповіді на вищевказаний запит, у зв`язку з чим 13.08.2025 відповідно до пункту 8 частини першої статті 24 Закону прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій індексний номер 80349513.
В обґрунтування підстав прийняття цього рішення Державний реєстратор Краснопольська Н.Я. вказала, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усуненні обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав а саме: не було надано запитувану інформацію. 
Покликаючись на протиправність рішення відповідача, позивачка звернулась із даною позовною заявою до суду.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII (далі - Закон №1207-VII) тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 статті 5 цього Закону визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
Крім того, за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.
Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України (частини 4, 5 статті 11 Закону №1207-VII).
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до вимог частини третьої статті 3 Закону України №1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (частина 4 статті 3 Закону №1952-IV).
За правилом абзацу 4 частини п`ятої статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом 3 частини першої статті 6 Закону №1952-IV визначено, що суб`єктами державної реєстрації прав є державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Частиною третьою статті 10 Закону №1952-IV врегульовано, що державний реєстратор, зокрема:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 20 Закону №1952-IV визначено, що заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування).
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 
1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 
2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 
3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 
4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 
5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 
6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 
7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 
8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 
9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 
10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 
11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 
12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 
13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 
13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 
13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 
13-3) договору про передачу страхового портфеля; 
14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
При цьому частиною 1, 3 статті 23 Закону №1952-IV передбачено, що заяву про державну реєстрацію прав може бути залишено без руху в таких випадках: 
1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 
1-1) відсутність документа, що підтверджує оплату адміністративних послуг у повному обсязі; 
2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.
Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.
В свою чергу, частиною 1 статті 24 Закону №1952-IV передбачено умови для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху.
Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127).
Згідно із пунктом 12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, обтяженнями речових прав, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України Про санкції, відмови в державній реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».
Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Реєстру аграрних нот та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.
Пунктом 14 Порядку №1127 визначено, що у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.
Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення щодо зупинення розгляду заяви виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, а також у разі коли державним реєстратором протягом 30 робочих днів з моменту прийняття відповідного рішення на запит отримано документи та/або інформацію, необхідні для державної реєстрації прав, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора щодо відновлення розгляду заяви.
У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог або неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав, у строк, встановлений в абзаці другому цього пункту, державний реєстратор приймає рішення щодо відмови в державній реєстрації прав.
У відповідності до пункту 23 Порядку №1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Суд звертає увагу, що система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону №1952-IV, запроваджена в Україні з 01.01.2013. До цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.
Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.
У цій справі безспірним є те, що запитувана державним реєстратором ОСОБА_4 інформація у Сіверськодонецькій міській військовій адміністрації щодо реєстрації права власності на спірну квартиру реєстраторами БТІ відповідачу не надана. Водночас суд звертає увагу, що позивачкою з метою державної реєстрації права власності на нерухоме майно у реєстрі речових прав подано державному реєстратору документи, які належним чином підтверджують її право власності на квартиру, що не заперечується відповідачем.
Зокрема, разом з заявою від 27.06.2025 ОСОБА_1 долучено свідоцтво про право власності на квартиру, яке видане 16.11.1995, технічний паспорт на квартиру від 04.11.1995 та будинкову книгу.
Дослідивши вказані документи суд встановив, що на зворотній стороні свідоцтва нанесено реєстраційний напис: Зазначена в цьому документі квартира АДРЕСА_4 зареєстрована Лисичанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що записано в Реєстрову книгу за реєстровим № 591 від 23.11.1995. Вказаний реєстраційний напис скріплений печаткою та підписом уповноваженої посадової особи.
Отже, реєстрація права власності позивачки на квартиру проведена відповідно до вимог законодавства, що було чинним на момент проведення такої реєстрації, а тому з урахуванням вимог Закону України №1952-IV речові права позивачки на частку у цій квартирі визнаються дійсним.
Крім цього, на свідоцтві здійснено напис приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Жихар Надії Петрівни, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 , подарована ОСОБА_2 за договором дарування від 03.06.2021 №927. 
До матеріалів справи позивачкою долучено копію договору дарування частини квартири від 03.06.2021 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно з якими за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/3 спірної квартири.
Суд також враховує, що до позовної заяви ОСОБА_1 в обґрунтування неможливості представлення витребуваних відповідачем документів долучила відповідь на її звернення від Луганської обласної військової адміністрації від 14.08.2024, відповідно до якої за інформацією Лисичанської міської військової адміністрації надати довідку про державну реєстрацію до 01.01.2013 права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , не є можливим, у зв?язку із тимчасовою окупацією території Лисичанської міської територіальної громади. Обов?язки по зберіганню реєстраційних справ щодо об?єктів нерухомого майна, права на які виникли та зареєстровані до 01 січня 2013 року, були покладені Лисичанською міською радою на Лисичанське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації». Такі справи до 24.02.2022 оцифровані не були, зберігалися у приміщенні комунального підприємства у паперовій формі та не були евакуйовані. На даний час Лисичанське комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» не здійснює діяльність на підконтрольній території України.
З урахуванням наведених обставин суд погоджується з доводами позивачки про наявність у неї об`єктивних перешкод для подання державному реєстратору документів про підтвердження реєстрації права власності на частку у спірній квартирі державним реєстратором комунального підприємства Лисичанської міської ради «Бюро технічної інвентаризації».
При цьому суд враховує, що з початку повномасштабної війни 24.02.2022 громадяни, які мають у власності об`єкти нерухомого майна на територіях областей, де відбуваються бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях, право власності на які оформлене до 2013 року, стикаються з неможливістю провести операції з власною нерухомістю, отримати компенсацію за пошкоджене чи зруйноване майно, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Оскільки значна частина архівів в населених пунктах, які знаходяться в зоні активних бойових дій чи на тимчасово окупованих територіях, на даний час недоступна або знищена, одним із способів підтвердити право власності на таке майно залишається визнання права власності в судовому порядку. Державна реєстрація у цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80349513 від 13.08.2025 є необґрунтованим та таким, що прийняте без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Щодо позовної заяви про зобов`язання відповідача здійснити державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності суд враховує таке.
Статтею 11 Закону №1952-IV передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Отже, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.
Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.
Водночас суд звертає увагу на те, що законодавець чітко передбачив як підстави, порядок, строки, процедуру проведення реєстраційних дій щодо речових прав на нерухоме майно, так і порядок, строки, відповідну процедуру та підстави для відмови у проведенні таких реєстраційних дій.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
При цьому на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Враховуючи те, що єдиною підставою для відмови позивачці в проведенні реєстраційних дій слугувала відсутність інформації про зареєстроване право власності до 01.01.2013 і така підстави визнана судом необґрунтованою, суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивачки, слід зобов`язати державного реєстратора провести реєстраційні дії за заявою від 27.06.2025, здійснивши державну реєстрацію права власності на квартиру, АДРЕСА_2 , на підставі поданих документів та з урахуванням висновків суду.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з кожного відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1938,00 грн. 
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Бориславської міської ради Львівської області Краснопольської Наталії Ярославівни № 80349513 від 13.08.2025 про відмову ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій.
Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Бориславської міської ради Львівської області Краснопольську Наталію Ярославівну здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на праві спільної сумісної власності.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного реєстратора прав на нерухоме майно Бориславської міської ради Львівської області Краснопольської Наталії Ярославівни (місце реєстрації: 82300, Львівська область, м. Борислав, вул. Шевченка, 42, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1938 (одна тисяча дев`ятсот тридцять вісім) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан