ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
16.06.2026	Справа № 910/4477/26	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОКАР-СЕРВІС"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоМув"
про стягнення 148 364,69 грн
Суддя О.В. Гумега 
секретар судового засідання
О.Ю. Мороз
Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОКАР-СЕРВІС" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоМув" (далі - відповідач) про стягнення 148 364,69 грн, з яких: 140 715,00 грн основного боргу, 1 940,23 грн 3% річних, 5 709,46 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов Разового договору перевезення вантажу автомобільним транспортом № 61416301 від 01.10.2025 щодо оплати виконаного позивачем міжнародного перевезення за маршрутом Київ (Україна) - Антверпен (Бельгія).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОКАР-СЕРВІС" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.
07.05.2026 до суду від позивача надійшли дві заяви про усунення недоліків однакового змісту та з однаковим переліком додатків, за виключенням копії міжнародної товарно-транспортної накладної, яка зазначена у якості додатку лише до однієї заяви про усунення недоліків.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/4477/26, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/4477/26.
13.05.2026 до суду від позивача надійшло клопотання, яке на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 24.04.2026 містить посилання на висновок щодо застосування відповідної норми права у подібних правовідносинах, викладений в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду.
21.05.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів. 
25.05.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи оригіналу нотаріально засвідченого перекладу українською мовою міжнародної товарно-транспортної накладної CMR 132580.
26.05.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоМув" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).
Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.
З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд
УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
01.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АвтоМув" (далі - експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОКАР-СЕРВІС" (далі - перевізник) було укладено Разовий договір № 61416301 перевезення вантажу автомобільним транспортом (далі - Договір).
Відповідно до п. 1 Договору, перевізник зобов`язується доставити довірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а також надавати інші допоміжні послуги, пов`язані з перевезенням вантажу, а експедитор зобов`язується за рахунок коштів замовника сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
У пункті 2 сторони погодили умови перевезення:
- маршрут перевезення: Україна - Бельгія;
- дата навантаження: 18.10.2025;
- дата доставки: 27.10.2025;
- плата за перевезення: 2 900 євро по курсу НБУ на день завантаження.
Згідно з п. 3 Договору, перевізник здійснює перевезення вантажу власним або орендованим транспортним засобом (тягач з причепом/напівпричепом) та зобов`язаний надати належним чином завірені копії документів, що засвідчують використання транспортного засобу перевізником на законних підставах (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, договір оренди тощо) перед підписанням цього Договору.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 909 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Судом встановлено, що вартість перевезення, яка погоджена сторонами в п. 2 Договору становить 2 900 євро, що за офіційним курсом НБУ на день завантаження (19.10.2025) становить 140 715,00 грн (2 900 * 48,5224).
Порядок та строки оплати визначено сторонами у п. 2 Договору, відповідно до якого: оплата за перевезення вантажу здійснюється шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника у наступному порядку: 
1) 2 800 євро експедитор сплачує перевізнику протягом 3 (трьох) банківських днів після вивантаження та з моменту отримання від перевізника скан-копій документів, в тому числі: Рахунок, акт, договір-заявка та Товарно-транспортна накладна/міжнародна автомобільна накладна з підписами відправника, перевізника та одержувача. 
2) доплата у розмірі 100 євро здійснюється експедитором протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, в тому числі: рахунок, акт наданих послуг, Товарно-транспортна накладна/міжнародна автомобільна накладна з підписами відправника, перевізника та одержувача (2 прим.), Договір-заявка.
Судом встановлено, що позивач на виконання умов Договору здійснив перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною автотранспортною накладною CMR № 132580. 
Відповідно до вказаної міжнародної автотранспортної накладної CMR № 132580, позивач 19.10.2025 завантажив товар та здійснив вивантаження товару 28.10.2025.
28.10.2025 позивач виставив відповідачу Рахунок на оплату № 830 на суму 140 715,00 грн.
Судом встановлено, що сторони підписали Акт надання послуг № 946 від 28.10.2025, відповідно до якого Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОКАР-СЕРВІС" було виконано перевезення вантажу по маршруту Україна - Бельгія. Загальна вартість послуг склала 140 715,00 грн.
На виконання умов Договору, позивач 28.10.2025 надіслав відповідачу через месенджер Viber копію Рахунку на оплату № 830 від 28.10.2025 та копію Акту надання послуг № 946 від 28.10.2025.
Відтак, враховуючи п. 2 Договору, відповідач зобов`язаний протягом 3 банківських днів сплатити на рахунок позивача 2 800 євро, що за офіційним курсом НБУ на день завантаження (19.10.2025) становить 135 862,72 грн (2 800 * 48,5224).
Крім того, на виконання умов Договору, позивач 03.11.2025 надіслав відповідачу засобами поштового зв`язку оригінали документів, за експрес-накладною № 59001491509914. Вказане поштове відправлення відповідач отримав 04.11.2025.
Відтак, враховуючи п. 2 Договору, відповідач зобов`язаний протягом 3 банківських днів сплатити на рахунок позивача 100 євро, що за офіційним курсом НБУ на день завантаження (19.10.2025) становить 4 852,24 грн (100 * 48,5224).
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач не надав заперечень та (або) пояснень щодо вищезазначених обставини та не надав доказів здійснення оплати або контррозрахунок заявленої позивачем суми заборгованості.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОКАР-СЕРВІС" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоМув" 140 715,00 грн заборгованості за Разовим договором № 61416301 перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.10.2025, є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 1 940,23 грн 3% річних, 5 709,46 грн інфляційних втрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений Договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом позивач здійснює нарахування 3 % річних та інфляційних втрат у період з 01.11.2025 по 17.04.2026 на суму заборгованості 135 862,72 грн, а у період з 08.11.2025 по 17.04.2026 на суму - 4 852,24 грн.
Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 1 940,23 грн є арифметично правильною та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Здійснивши перевірку за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 5 709,46 грн, в той час як правильною є сума 7 759,40 грн. 
Приписами статті 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч. 2 ст. 14 ГПК України.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України).
З огляду на зазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 5 709,46 грн підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Також позивачем зазначено, що розрахунок судових витрат на правничу допомогу буде подано відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України.
Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивачем було подано позовну заяву у даній справі в електронній формі, отже розмір судового збору, що підлягає сплаті, підлягає пониженню на коефіцієнт 0,8.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.
Оскільки, позов задоволено повністю, судовий збір у сумі 2 66240 грн покладається на відповідача.
Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АвтоМув" (Україна, 04201, місто Київ, вул.Полярна, будинок 10Г; ідентифікаційний код: 45618360) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОКАР-СЕРВІС" (Україна, 45000, Волинська обл., місто Ковель, вул.Володимирська, будинок 135 В; ідентифікаційний код: 41203111) 140 715,00 грн (сто сорок тисяч сімсот п`ятнадцять гривень 00 коп.) основного боргу, 1 940,23 грн (одну тисячу дев`ятсот сорок гривень 23 коп.) 3% річних, 5 709,46 грн (п`ять тисяч сімсот дев`ять гривень 46 коп.) інфляційних втрат та 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.
Повне рішення складено 16.06.2026.

Суддя Оксана ГУМЕГА