ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/29/25
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/20/26
№ 22-ц/4823/19/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А. 
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Зеляк Ю.Г. 

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 : - на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Супруна О.П. від 17 березня 2025 року, - на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 квітня 2025 року, місце ухвалення рішень - м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь у порядку зворотної вимоги (регресу) суму збитків в розмірі 55 239 грн. 32 коп. Також позивач ставив питання про розподіл понесених ним судових витрат у даній справі. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що 09.10.2021 року відбулося затоплення квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.10.2024 року у цивільній справі № 750/8636/24 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, задоволено частково, та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 : 39 046 грн. - у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири; 5 000 грн. - у відшкодування моральної шкоди; 6 038 грн. 40 коп. - у відшкодування витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи; 1 198 грн. 12 коп. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 3 956 грн. 80 коп. - витрат на правничу допомогу. За доводами позивача, 04.11.2024 року він сплатив ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 55 239 грн. 32 коп., на виконання вищевказаного рішення суду. У зв`язку з даними обставинами, позивач вважає, що залиття квартири відбулося через неякісно виконані ОСОБА_2 ремонтні роботи за договором підряду, і вказана сума має бути відшкодована в якості збитків на користь ОСОБА_1 , у порядку регресу. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.03.2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2025 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 750/29/25 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 5 000 грн., у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати: - рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.03.2025 року; - додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2025 року щодо розподілу судових витрату цивільній справі № 750/29/25, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, а також провести розподіл судових витрат відповідно до положень ЦПК України. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувані апелянтом рішення суду першої інстанції від 17.03.2025 року та додаткове рішення суду першої інстанції від 16.04.2025 року, підлягають скасуванню. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що 01.11.2021 року відповідач підписала лист зобов`язання, відповідно до якого зазначила, що виконання нею, ФОП ОСОБА_4 ремонтно-будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 протягом вересня 2021 року призвело до затоплення розташованої нижче квартири АДРЕСА_3 . Зобов`язується відновити наслідки затоплення до початкового стану. Даний лист зобов`язання був наданий відповідачем замовнику ОСОБА_1 за договором підряду від 16.10.2020 року. За доводами апелянта, інших договорів підряду на виконання робіт ОСОБА_1 не укладав, тому є всі підстави вважати, що роботи, які були проведені відповідачем, були здійснені нею без дотримання всіх необхідних вимог, в результаті чого сталося затоплення квартири сусіда позивача. Доводи апеляційної скарги зазначають, що згідно звіту про закуплені матеріали від 25.10.2021 року за підписом відповідача, 13.10.2021 року було придбано ’’Манометр” (пристрій, що надає можливість здійснювати перевірку тиску у трубах для виявлення герметичності з`єднання). Апелянт звертає увагу, що між ним та відповідачем було укладено договір підряду №20035 від 16.10.2020 року, згідно з яким, ФОП ОСОБА_4 (нині - Косовська), зобов`язувалася виконати ремонтні роботи у квартирі позивача, із дотриманням чинного законодавства, будівельних норм та стандартів. Однією із ключових вимог було забезпечення герметичності трубопроводів та проведення гідравлічних випробувань після монтажу, що є обов`язковим технологічним етапом при встановленні систем холодного водопостачання. Апелянт стверджує, що 09.10.2021 року відбулося затоплення квартири АДРЕСА_3 , і лише 13.10.2021 року відповідачем було придбано манометр, із виставленням рахунку на оплату, і у подальшому, відповідач звітувала перед ОСОБА_1 про його придбання, тим самим підтверджуючи, що перевірка щільності з`єднання під тиском до настання дати 09.10.2021 року, не проводилась, а цим питанням почали цікавитися лише після факту затоплення. Апелянт вважає, що відсутність таких випробувань, що підтверджується фактом придбання манометра вже після події затоплення (13.10.2021 року), свідчить про грубе порушення відповідачем умов чинного законодавства та умов договору, яке призвело до затоплення квартири АДРЕСА_3 . За доводами апеляційної скарги, наявним у позивача листуванням із відповідачем підтверджується факт знаходження відповідачем протікання та наміру його усунути. Вищезазначене знайшло своє підтвердження і у листі від 01.11.2021 року, але суд першої інстанції цього не прийняв до уваги, хоча даний доказ дійсно був основним в обгрунтування заявленого позову, і беззаперечно підтверджував визнання відповідачем своєї провини. Апелянт зазначає, що виходячи із суб`єктивного складу учасників справи № 750/3891/22 та їx процесуального статусу, а саме, ОСОБА_5 мав статус третьої особи по справі, суд, узагальнюючі правові висновки Верховного Суду, дійшов висновку, що у даній ситуації за неякісно проведений ремонт систем водопостачання має відповідати саме власник квартири, а не підрядник (ФОП ОСОБА_4 ), яка діяла за завданням замовника ОСОБА_1 , на підставі договору підряду № 20035. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.05.2024 року, за наслідками перегляду рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.12.2023 року, залишено без змін. Апелянт звертає увагу, що суд апеляційної інстанції також здійснив посилання на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, акцентуючи увагу на тому, що у контексті даної справи є неможливим застосування положень статті 1166 ЦК України та притягнення до відповідальності саме ФОП ОСОБА_4 , яка на думку ОСОБА_3 , повинна була нести відповідальність за завдану шкоду. Суди попередніх інстанцій виходили із того, що належним відповідачем у справі має бути саме власник квартири АДРЕСА_4 - ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги вказують, що після апеляційного розгляду справи № 750/3891/22 в касаційному порядку ухвалені судами попередніх інстанцій рішення жодним із учасників справи не оскаржувалися. Натомість, у подальшому, ОСОБА_3 звернувся повторно до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, вказавши третьою особою фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 . Рішенням від 08.10.2024 року по справі № 750/8636/24 позов було задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 39 046 грн., у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 5 000 грн., у відшкодування моральної шкоди, 6 038 грн. 40 коп., у відшкодування витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 1 198 грн. 12 коп., у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 3 956 грн. 80 коп. - витрат на правничу допомогу, а всього: 11 193 грн. 32 коп., що загалом складає - 55 239 грн. 32 коп. Після оплати грошових коштів в сумі 55 239 грн. 32 коп., позивач звернувся до відповідача щодо добровільної сплати вказаних грошових коштів, які ОСОБА_1 був вимушений сплатити, на виконання вказаного вище рішення суду, проте, його звернення були проігноровані.

У відзиві на апеляційну скаргу фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просить залишити без задоволення подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтовані рішення суду першої інстанції від 17.03.2025 року та додаткове рішення суду першої інстанції від 16.04.2025 року. Відповідач просить стягнути із позивача на її користь понесені на стадії апеляційного перегляду справи судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн. 

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.03.2025 року та на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.12.2023 року у цивільній справі № 750/3891/22, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду 09.05.2024 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири; стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. та витрати за проведення судової експертизи в розмірі 13 382 грн. 88 коп. (а.с. 11-17,18-22).

Згідно акту про залиття квартири від 13.10.2021 року, 09.10.2021 року в будинку АДРЕСА_5 трапилось залиття, яке виразилося у наявності замокання та декількох підтікань води на стінах і стелі у другому санвузлі, що призвело до пошкодження матеріалів стелі (гіпсокартон, фарба) та матеріалів стіни (декоративна штукатурка-мікроцемент). Причиною залиття, що трапилась в системі холодного водопостачання, є ймовірна негерметичність з`єднання водяної труби в квартирі АДРЕСА_6 . За висновками і рекомендаціями комісії, власнику квартири АДРЕСА_4 рекомендовано виявити та усунути негерметичність з`єднання трубопроводів в санвузлі. З даним актом ознайомлено власників квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 вказаного будинку.

01.11.2021 року ФОП ОСОБА_7 складено лист зобов`язання, в якому зазначено, що виконання нею ремонтно-будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 , протягом вересня 2021 року призвело до затоплення розташованої нижче квартири АДРЕСА_3 . Зазначено про зобов`язання відновити наслідки затоплення до початкового стану (а.с.27).

Згідно претензії-вимоги, 09.11.2021 ОСОБА_1 вимагав від ФОП ОСОБА_7 складання акта про дефекти ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_4 ; усунення недоліків щодо виконання вузла з`єднання водопровідних труб при підйомі на стіну санвузла квартири АДРЕСА_4 протягом 3 календарних днів за власний рахунок; усунення за власний рахунок наслідків таких неякісно виконаних робіт, шляхом повної матеріальної компенсації власнику квартири АДРЕСА_1 вартості за затоплені будівельні матеріали (які були в первинному вигляді, без наслідків затоплення) та оплату за виконання робіт по ремонту наслідків затоплення в повному обсязі протягом 20 календарних днів, додатком додано акт про залиття квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку експерта № ЧК-822/03-16/21 будівельно-технічного дослідження від 15.12.2021 року, проведеного за заявою ОСОБА_3 , вартість матеріальної шкоди, завданої приміщенню ванної кімнати в квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок залиття, яке сталося 09.10.2021 року, становить 39 046 грн. з ПДВ.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.10.2024 у цивільній справі № 750/8636/24, яке набрало законної сили 08.11.2024 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 39 046 грн., у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири; 5 000 грн., у відшкодування моральної шкоди; 6 038 грн. 40 коп., у відшкодування витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 1 198 грн. 12 коп., у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 3 956 грн. 80 коп. - витрат на правничу допомогу (а.с.23-25).

Згідно копії платіжної інструкції № 0.0.3984804279.1, 04.11.2024 року ОСОБА_1 перевів на картковий рахунок ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 55 239 грн. 32 коп.; призначення платежу: ’’сплата боргу за рішенням суду від 08.10.2024 по справі № 750/8636/24” (а.с.26).

ОСОБА_4 змінила прізвище на ’’ ОСОБА_8 ”, у зв`язку із укладенням шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.42). 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.03.2025 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, суд першої інстанції, дослідивши та надавши відповідну оцінку наявним у справі доказам, фактичним обставинам справи та із врахуванням приписів норм права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що нових доказів неправомірної поведінки ФОП ОСОБА_2 , крім досліджених судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 750/3891/22, позивачем не надано. Суд першої інстанції у рішенні від 17.03.2025 року зазначив, що в ході судового розгляду справи представник позивача визнав, що єдиним доказом такої поведінки відповідача є лист-зобов`язання від 01.11.2021 року. Натомість, ФОП ОСОБА_2 , стверджуючи, що підписання такого листа-зобов`язання сталося через її помилку в розумінні його змісту та наслідків, зазначає, що після залиття квартири ОСОБА_3 на її прохання оглянути місце проведення ремонтно-будівельних робіт, ОСОБА_1 відмовив, і тому вона не визнає, що саме з її вини сталося протікання у ванній кімнаті позивача. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду, необхідно відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , за відсутністю достатніх доказів неправомірної поведінки відповідача. 

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2025 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 750/29/25 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 5 000 грн., у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається із оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 16.04.2025 року, задовольняючи частково заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 750/29/25 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, суд першої інстанції врахував складність справи, її значення для сторін, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість та тривалість судових засідань, тривалість розгляду справи судом, та дійшов висновку, що із позивача на користь відповідача необхідно стягнути 5 000 грн., в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану відповідачу адвокатом Барановим О.В. 

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що 01.11.2021 року відповідач підписала лист зобов`язання, відповідно до якого зазначила, що виконання нею, ФОП ОСОБА_4 ремонтно-будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 протягом вересня 2021 року призвело до затоплення розташованої нижче квартири АДРЕСА_3 . Зобов`язується відновити наслідки затоплення до початкового стану. Даний лист зобов`язання був наданий відповідачем замовнику ОСОБА_1 за договором підряду від 16.10.2020 року. За доводами апелянта, інших договорів підряду на виконання робіт ОСОБА_1 не укладав, тому є всі підстави вважати, що роботи, які були проведені відповідачем, були здійснені нею без дотримання всіх необхідних вимог, в результаті чого сталося затоплення квартири сусіда позивача. Доводи апеляційної скарги зазначають, що згідно звіту про закуплені матеріали від 25.10.2021 року за підписом відповідача, 13.10.2021 року було придбано ’’Манометр” (пристрій, що надає можливість здійснювати перевірку тиску у трубах для виявлення герметичності з`єднання). Апелянт звертає увагу, що між ним та відповідачем було укладено договір підряду №20035 від 16.10.2020 року, згідно з яким, ФОП ОСОБА_4 (нині - Косовська), зобов`язувалася виконати ремонтні роботи у квартирі позивача, із дотриманням чинного законодавства, будівельних норм та стандартів. Однією із ключових вимог було забезпечення герметичності трубопроводів та проведення гідравлічних випробувань після монтажу, що є обов`язковим технологічним етапом при встановленні систем холодного водопостачання. Апелянт стверджує, що 09.10.2021 року відбулося затоплення квартири АДРЕСА_3 , і лише 13.10.2021 року відповідачем було придбано манометр, із виставленням рахунку на оплату, і у подальшому, відповідач звітувала перед ОСОБА_1 про його придбання, тим самим підтверджуючи, що перевірка щільності з`єднання під тиском до настання дати 09.10.2021 року, не проводилась, а цим питанням почали цікавитися лише після факту затоплення. Апелянт вважає, що відсутність таких випробувань, що підтверджується фактом придбання манометра вже після події затоплення (13.10.2021 року), свідчить про грубе порушення відповідачем умов чинного законодавства та умов договору, яке призвело до затоплення квартири АДРЕСА_3 . За доводами апеляційної скарги, наявним у позивача листуванням із відповідачем підтверджується факт знаходження відповідачем протікання та наміру його усунути. Вищезазначене знайшло своє підтвердження і у листі від 01.11.2021 року, але суд першої інстанції цього не прийняв до уваги, хоча даний доказ дійсно був основним в обгрунтування заявленого позову, і беззаперечно підтверджував визнання відповідачем своєї провини. Апелянт зазначає, що виходячи із суб`єктивного складу учасників справи № 750/3891/22 та їx процесуального статусу, а саме, ОСОБА_5 мав статус третьої особи по справі, суд, узагальнюючі правові висновки Верховного Суду, дійшов висновку, що у даній ситуації за неякісно проведений ремонт систем водопостачання має відповідати саме власник квартири, а не підрядник (ФОП ОСОБА_4 ), яка діяла за завданням замовника ОСОБА_1 , на підставі договору підряду № 20035. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.05.2024 року, за наслідками перегляду рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, апеляційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.12.2023 року, залишено без змін. Апелянт звертає увагу, що суд апеляційної інстанції також здійснив посилання на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, акцентуючи увагу на тому, що у контексті даної справи є неможливим застосування положень статті 1166 ЦК України та притягнення до відповідальності саме ФОП ОСОБА_4 , яка на думку ОСОБА_3 , повинна була нести відповідальність за завдану шкоду. Суди попередніх інстанцій виходили із того, що належним відповідачем у справі має бути саме власник квартири АДРЕСА_4 - ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги вказують, що після апеляційного розгляду справи № 750/3891/22 в касаційному порядку ухвалені судами попередніх інстанцій рішення жодним із учасників справи не оскаржувалися. Натомість, у подальшому, ОСОБА_3 звернувся повторно до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовом до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, вказавши третьою особою фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 . Рішенням від 08.10.2024 року по справі № 750/8636/24 позов було задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 39 046 грн., у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 5 000 грн., у відшкодування моральної шкоди, 6 038 грн. 40 коп., у відшкодування витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, 1 198 грн. 12 коп., у відшкодування витрат по сплаті судового збору, 3 956 грн. 80 коп. - витрат на правничу допомогу, а всього: 11 193 грн. 32 коп., що загалом складає - 55 239 грн. 32 коп. Після оплати грошових коштів в сумі 55 239 грн. 32 коп., позивач звернувся до відповідача щодо добровільної сплати вказаних грошових коштів, які ОСОБА_1 був вимушений сплатити, на виконання вказаного вище рішення суду, проте, його звернення були проігноровані.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 статті 16 ЦК України.

За приписами статей: 3, 4 ЦПК України, захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із порушенням.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 статті 1166 ЦК України визначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач, за загальним правилом, має довести факт заподіяння йому шкоди внаслідок дій чи бездіяльності відповідача, а також надати докази на підтвердження її розміру.

Згідно із роз`ясненнями п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 ’’Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії цієї особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Відповідно до приписів ч.1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно положень статей: 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Як вбачається із матеріалів справи, 01.11.2021 року ФОП ОСОБА_7 складено лист зобов`язання, в якому зазначено, що виконання нею ремонтно-будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 , протягом вересня 2021 року призвело до затоплення розташованої нижче квартири АДРЕСА_3 . Зазначено про зобов`язання відновити наслідки затоплення до початкового стану (а.с.27).

У постанові Чернігівського апеляційного суду від 09.05.2024 року у цивільній справі № 750/3891/22 за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, судом вказано: ’’… Як правильно зазначив у рішенні суд першої інстанції, Акт про залиття квартири від 13 жовтня 2021 року свідчить про те, що ймовірно причиною залиття квартири АДРЕСА_1 являється негерметичність з`єднання водяної труби в квартирі АДРЕСА_6 , але наведеним Актом не встановлено вину відповідачки у проведенні робіт по з`єднанню водяної труби в квартирі АДРЕСА_6 , причинний зв`язок між замоканням стіни у квартирі позивача та наслідками роботи ФОП ОСОБА_7 , які проводилися в квартирі АДРЕСА_6 . Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що висновком судової будівельно-технічної експертизи від 09 листопада 2023 року встановлено, що характер і місце розташування пошкоджень оздоблювальних покриттів конструкцій свідчить про те, що такі пошкодження утворилися внаслідок залиття з вище розташованих конструкцій будинку, тобто, причиною намокання і пошкодження стін та стелі приміщення ванної квартири АДРЕСА_1 , є втрата герметичності системи холодного водопостачання під час проведення ремонтно-будівельних робіт у приміщенні ванної, розташованої на п`ятому поверсі у квартирі АДРЕСА_6 , над ванною квартири АДРЕСА_3 . Указаним висновком вину ФОП ОСОБА_7 по проведенню робіт по герметичності системи холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_6 також не встановлено. Відповідно до пункту 8.9 договору підряду № 20035 від 16 жовтня 2020 року відповідачка не зобов`язана нести відповідальність за затоплення приміщення та інших об`єктів не з її вини, що повністю узгоджується з положеннями ч.2 ст. 1172 ЦК України. Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що вина ФОП ОСОБА_7 у залитті квартири позивача підтверджується листом-зобов`язанням від 01 листопада 2021 року. Апеляційний суд виходить з того, за умовами пунктів 4.2-4.3 договору підряду № 20035, укладеного 16 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_7 , виконавець зобов`язується у разі неякісного виконання робіт, на основі письмової претензії замовника скласти Акт про дефекти, в якому вказати повний перелік браку та терміни їх виправлення, за свій рахунок виправити всі недоліки згідно з Актом про дефекти в узгоджений термін. Матеріали цієї справи не містять доказів складання Акту про дефекти приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . У справі відсутні також докази направлення ОСОБА_1 та відповідно отримання відповідачкою претензії-вимоги від 09 листопада 2021 року. За змістом ст. 81 ЦПК України доказування (а отже і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначене у сукупності спростовує твердження позивача про те, що відповідно до ст. 1166 ЦК України саме ФОП ОСОБА_7 повинна нести відповідальність за завдану шкоду.”

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.03.2025 року відносно того, що нових доказів неправомірної поведінки ФОП ОСОБА_2 , крім досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, в ході судового розгляду справи № 750/3891/22, позивачем не надано. При цьому, стороною позивача в ході судового розгляду справи було визнано, що єдиним доказом такої поведінки відповідача є лист-зобов`язання від 01.11.2021 року. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, у зв`язку із відсутністю достатніх доказів неправомірної поведінки відповідача ФОП ОСОБА_2 . 

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 17.03.2025 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих, документально підтверджених обставин справи, на які сторони даного спору посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи. 

За наведених вище обставин, відсутні підстави для скасування додаткового рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2025 року, яким заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 750/29/25 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, задоволено частково, та стягнуто із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 5 000 грн., у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки висновки додаткового рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2025 року про розподіл судових витрат між сторонами узгоджуються із нормами права, які регулюють дані правовідносини та матеріалами справи. 

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 - підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17.03.2025 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.04.2025 року, підлягають залишенню без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с.144-145), відповідач просить стягнути з позивача на її користь 2 000 грн., в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. До відзиву додано: ордер про надання правничої допомоги відповідачу адвокатом Барановим О.В. у Чернігівському апеляційному суді у справі №750/29/25, Серія СВ №1128122 від 22.05.2025 року (а.с.151), копію договору про надання правничої допомоги від 22.05.2025 року, укладеного між відповідачем та адвокатом Барановим О.В. у справі №750/29/25 (а.с.149-150), квитанцію №4 від 02.06.2025 року про оплату відповідачем 2 000 грн. за договором від 22.05.2025 року (а.с.154), копію акта №03 про надання-прийняття послуг адвоката за договором б/н про надання правничої допомоги від 22.05.2025 року (а.с.152). Стороною відповідача також надано докази направлення позивачу ОСОБА_1 копії відзиву та вказаних вище документів (а.с.141,142,153).

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 31.01.2025 року у справі №758/5917/21, провадження №61-1515св24, з приводу питання розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору і стримування від подання безпідставних позовів.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, зі змісту ч.4 статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Приписами ч.8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18).

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч.8 статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується із приписами статті 30 Закону України ”Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21).

У постановах Верховного Суду: від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). 

Приймаючи до уваги наведене вище, приписи ч.4, ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, а також законодавчо встановлені критерії відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши надані стороною відповідача докази на підтвердження обсягу та вартості наданої адвокатом Барановим О.В. відповідачу ФОП ОСОБА_2 професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, а також виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а саме, визначення їх дійсності та необхідності, конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 2 000 грн., в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. На думку апеляційного суду, даний розмір відповідає засадам виваженості, обґрунтованості, розумності, співмірності та справедливості, є таким, що узгоджується зі складністю справи, суттю спору, тривалістю витраченого представником відповідача - адвокатом Барановим О.В. часу, та є пропорційним предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результату розгляду справи. 

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 березня 2025 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 2 000 (дві тисячі) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 11.05.2026 року.

Головуючий: Судді: