Єдиний унікальний номер 725/1696/25 
Номер провадження 2/725/391/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 року.Чернівецький районний суд міста Чернівців 
в складі:
головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.
при секретарі Заяц Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (м.Київ Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до Чернівецького районного суду міста Чернівців із вказанм вище позовом.
В обґрунтування позову зазначав, що 24.03.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №662938589 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору відповідачці було надано грошові кошти у сумі 25 000,00грн, зі сплатою процентів за користування кредитом.
28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу №28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди, у тому числі, щодо продовження терміну дії Договору факторингу.
27.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 27/0524-01.
26.12.2024 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. Згідно Реєстру Боржників за Договором факторингу №26/12/Е, від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 121 530грн. 
Оскільки відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у неї виникла заборгованість у розмірі 121 530грн., з яких: 25 000грн – заборгованість по кредиту; 96 530грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.
За таких обставин, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 121 530грн., а також судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 
17.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Шоломіцького І.В. надійшов відзив на позовну заяву.
У відзвиві, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору №6629385589 від 24.03.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 . Зокрема в матеріалах справи відсутні докази того, що на вказаний у заяві на отримання грошових коштів в кредит від 24.03.2023 номер телефону (0507735310), надсилались відповідні СМС повідомлення в процесі укладення договору; докази вчинення ОСОБА_1 інших будь-яких дій в інформаційно-телекомунікайній системі ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою “Moneyveo”. 
Також відсутні й докази на підтвердження зарахування коштів на рахунок його довірительки саме від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», оскільки такі відомості у довідці з ПАТ «КБ Приватбанк» не зазначені. Більше того, вказана довідка з ПАТ «КБ Приватбанк» не є належним та допустимим доказом вимог позивача, так як у ній відсутні будь-які відомості щодо її опрацювання банком (підпис банку, печатка, тощо). 
Крім цього, позивач належним чином не підтвердив наявність у нього права вимоги за спірним кредитним договором щодо відповідача. 
На підтвердження прологації Дисконтного періоду дії кредитного договору позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого слідує, що 23.04.2023 ОСОБА_1 , ніби-то, було здійснено проплату на погашення заборгованості по відсотках у розмірі 1950 грн.
Втім у матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від відповідачки вказаних грошових коштів, з відповідним призначенням платежу. Суд не може брати до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки він є внутрішнім документом кредитора та залежить виключно від його волевиявлення. 
Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитними коштами, здійснено поза межами строку дії договору, щоне узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог. 
За таких обставин, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування слід відмовити. 
Більше того, на думку його довірительки, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є необґрунтованими та не відповідповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. З матеріалів справи слідує відсутність співмірності з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Крім того, вказував на те, що спір у даній справі є нескладним, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.
Просиву задоволені позову відмовити.
18.03.2026 представиник позивача подав до суду відповідь на відзив. 
Посилався на те, що доводи представника відповідача, викладені у відзиві є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами.
Так, відповідачка під час укладання договору кредиту зазначила свої особисті персональні данні, до яких доступ має тільки вона, а також підтвердила номер мобільного телефону. Електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір не був би укладений. Тобто для укладання кредитного договору відповідачкою вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним. При цьому відповідачкою не було висловлено жодних заперечень з приводу не погодження з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору.
Вважає, що правочин, який укладений між первісним кредитором та позичальником підтверджує факт наявності відповідних правовідносин між ними та передання в позику відповідачці коштів. 
Оскільки своїми діями (сплатою відсотків) ОСОБА_1 здійснила прологацію Дисконтного періоду дії кредитного договору та на даний час нею не повернуто у повному обсязі отримані та використані кошти, існують правові підстави для стягнення з неї і відсотків за користування кредитом у погодженому в договорі розмірі.
Всі інші обставини, на які звертав увагу представник відповідачки у відзиві, вважає надуманими, не підтвердженими жодними доказами та такими, що суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ.
Просив позов задовольнити.
Протокольною ухвалою суду від 06.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, зазначеного у відзиві, щодо витребування у позивача оригіналу договору факторингу №26/12/Е від 26.12.2024, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором, а також реєстр боржників від 26.12.2024 до договору факторингу №26/12/Е від 26.12.2024.
Розгляд справи відбувався у відсутність сторін.
У зв`язку із тим, що судове засідання відбувалося у відсутність учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: 
Так, судом встановлено, що 24.03.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №662938589 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору відповідачці було надано грошові кошти у сумі 25 000,00грн. строком на 30 днів з дати отримання кредиту на умовах строковості, зворотності, платності. Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. (а.с.15-32).
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Сторони обумовили, що невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. 
Також сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору у якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Під час виконання цього Договору, для цілей ініціювання отримання нових Траншів чи Пролонгацій, сторони використовують Логін та Пароль від Особистого кабінету, в якості простого електронного підпису Позичальника в розумінні Закону України «Про електронні довірчі послуги». (пункт 14.1, 14.2 Договору).
Позичальник, ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти, надав згоду (акцепт) шляхом направлення повідомлення Кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови Договору, Одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення Одноразового ідентифікатора. Після підпису Електронного повідомлення Позичальником, зазначене повідомлення надійшло в Інформаційно-комунікаційну систему Кредитодавця, відповідно з цього моменту Кредитодавець повідомлений про те, що Позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Кредитодавця щодо укладання Договору. Моментом підписання цього Договору є використання його Сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням Договору зі сторони Кредитодавця є формування на дання на ознайомлення Позичальнику Оферти, а також генерація та направлення Позичальнику Одноразового ідентифікатора. Підписанням Договору зі сторони Кредитодавця є направлення Кредитодавцем Позичальнику повідомлення, що містить Одноразовий ідентифікатор.Після створення Сторонами електронного підпису Одноразовим ідентифікатором, текст оферти, реквізити електронного підпису одноразовим ідентифікатором, які дають змогу встановити дату та час вчинення кожною з Сторін дій спрямованих на підписання цього Договору, та реквізити сертифікату кваліфікованої електронної печатки Кредитодавця, зберігаються в файлі формату, що унеможливлює зміну чи видалення інформації. Після формування фінального файлу з цим Договором, ІКС створює з цим файлом кваліфіковану електронну печатку Кредитодавця. Файл Договору та файл з даними кваліфікованого електронної печатки, що містить кваліфіковану мітку часу, одразу відправлено на електронну пошту Позичальника та стали доступними для скачування в Особистому кабінеті Позичальника (п.п.4.10.6-4.10.8 Договору). 
Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор MNV789RC для підписання вказаного Договору.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка, уклавши кредитний договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, а тому на думку суду, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Таким чином, слід вважати, що відповідачка, підписавши Кредитний договір, шляхом введення одноразового ідентифікатора, була обізнана з його умовами, що виключає можливість їх неоднозначного трактування.
У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). 
Втім таких доказів відповідачкою та її представником суду не надано.
Отже, суд вважає доведеним факт укладання вказаного кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою.
Як вбачається з умов кредитного договору (п.п.5.1 Договору), кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом переказу грошових коштів, який завершується зарахуванням грошових коштів на поточний рахунок, для управління яким випущена Платіжна картка 5168-74XX-XXXX-5952, що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором.
При цьому відповідачкою при оформленні заявки на отримання грошових коштів у кредит від 24.03.2023 вказано персональні дані та реквізити електронного платіжного засобу (карткового рахунку) №5168-74XX-XXXX-5952 (а.с.32).
Згідно довідки дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_1 підписала кредитний договір №662938589 24.03.2023 о 22:40. Кошти у розмірі 25 000грн. були перераховані позичальнику 24.03.2023 о 22:41. Номер телефону ОСОБА_1 заначено – НОМЕР_1 . Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «MNV789RC» (а.с.33).
На підтвердження факту отримання відповідачкою вказаних коштів за договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, позивач надав суду копію платіжного доручення від 24.03.2023 (а.с.43).
Як вбачається із довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», 24.03.2023 на картку №5168-74XX-XXXX-5952 були перераховані кошти в сумі 25 000грн. (а.с.44).
Факт перерахування відповідачці кредитних коштів у сумі 25 000грн. підтверджено довідкою та випискою ПАТ КБ «Приват Банк», з якої слідує, що на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано карту №5168-74XX-XXXX-5952. 24.03.2023 на вказану картку відповідачки були перераховані кошти у розмірі 25 000грн. Фінансовий номер телефону  ОСОБА_1 - НОМЕР_1 , на який їй і відправлялася інформація про підтвердження операцій за платіжною картою №5168-74XX-XXXX-5952. Надані ПАТ КБ «Приват Банк» документимістять усі необхідні реквізити та є належними доказами у справі (а.с.130).
Як вбачається зі змісту кредитного договору у ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки, а саме №5168-74XX-XXXX-5952. Зазначену інформацію про банківські реквізити платіжної картки вказано у відповідному вигляді, зважаючи на ту обставину, що, така інформація згідно з чинним законодавством України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше як від самої відповідачки або за її згодою (стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).
Суд враховує, що первинні банківські документи по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений законом.
Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. 
У відповідності до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі Відповідач має прийняти виконання зобов`язання за Кредитним договором, запропоноване за Позивача третьою особою. 
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, у відповідності до вимог ст.5 ЗУ «Про платіжні послуги», Товариство не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку відповідачки фінансова установа не може, оскільки не володіє такою інформацією.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність обставини перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів за договором №662938589 від 24.03.2023.
Згідно розрахунку заборгованості відповідачка здійснювала часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, чим вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки.
Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.12.2020 (справа №127/23910/14-ц).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Разом з тим, відповідачка належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала.
28.11.2018 між Первісним кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. строк дії якого неодноразово було продовжено додатковими угодами, на підставі якого Товариство набуло право грошової вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії № 662938589 від 24.03.2023. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 236 від 27.06.2023 до Договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 58950грн. (а.с.49-65).
27.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 27/0524-01, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідачки за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги (загальна сума 121530грн.) (а.с.66-71 зворот).
26.12.2024 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. Згідно Реєстру Боржників за вказаним Договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до відповідачки за № 662938589 від 24.03.2023 на загальну суму 121530 (а.с.73-80). 
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.
Відповідні договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося, відтак, доведення факту сплати їх сторонами погоджених платежів не впливає на наявність прав вимоги у позивача, обумовлених такими договорами, що спростовує твердження відповідачки у цій частині.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що право вимоги переходило до нового кредитора не в момент укладення рамкових договорів факторингу, а в момент підписання відповідних реєстрів прав вимоги після виникнення кредитного зобов`язання, що відповідає умовам договорів факторингу та положенням ст. 1077, 1078 ЦК України.
Згідно розрахунків заборгованості та Виписки з особового рахунку, заборгованість відповідачки за кредитним договором № 662938589 від 24.03.2023 становить 121 530грн., з яких: 25000грн. – заборгованість по кредиту; 96530грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом (а.с.81-85).
Відповідачка та її представник не спростували розмір заборгованості за кредитним договором (тілом кредиту), наявність якої підтверджується розрахунком, наданим позивачем та ними не надано контррозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості.
Також у разі неможливості самостійно надати розрахунок заборгованості, відповідач має право заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи, проте також цього не зробила.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 760/14330/15-ц та від 08 жовтня 2023 року у справі № 489/192/17.
До того ж, при вирішенні спору спростувати доводи позивача покладається на відповідача, а не на суд, проте це означає, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості, виходячи з умов договору та вимог закону (постанова Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №156/268/21).
За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідачка неналежно виконує взяті зобов`язання за укладеним договором й, відповідно, не надала суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідачки тіла кредиту є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими процентами, виходячи з наступного:
У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 25000грн., строком на 30 днів від дати отримання кредиту, тобто до 23.04.2023. 
За користування кредитом протягом дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку (п.п.8.3.1-8.6 Договору):
За період від дати видачі Кредиту до 23.04.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 94,90 (дев`яносто чотири цілих дев`ять десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,26 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі – Дисконтна процентна ставка); 
У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 23.04.2023 р. проценти нараховуються за ставкою 383,25 (триста вісімдесят три цілих двадцять п`ять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,05 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі – Індивідуальна процента ставка). 
Після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
У разі здійснення Починальником двох та більше Пролонгацій, Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації. Про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір Позичальник інформується в Особистому кабінеті. Після закінчення Дисконтного періоду жодних знижок на проценту ставку не надається.
Проценти в розмірі визначеному за правилами цього Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору.
Підпунктом 8.8 Договору передбачено, що для суми Кредиту за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 26950 грн 00 коп. (двадцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 1950 грн 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 25000 грн 00 коп. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 149,38 % річних, при цьому загальна вартість першого Траншу за Кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 107,80 % від суми першого Траншу.
Враховуючи умови договору, відсотки за користування кредитними коштами за період з 24.03.2023 до 23.04.2023 (в межах строку кредитування 30 днів), які визначено позивачем у кредитному договорі та розрахунку заборгованості, у розмірі 1950грн., є обґрунтованими. 
Як було встановлено судом, 23.04.2023 ОСОБА_1 було погашено відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1950грн. (а.с.81 зворот).
Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором (п.3.1 Договору). 
Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та періоду Пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена (п.3.2 Договору).
Для здійснення першої Пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 1950 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що Позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій Позичальник інформується через Особистий кабінет. Продовження строку Дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов Договору в бік погіршення для Позичальника. Всі істотні умови які застосовуються протягом всього строку дії цього Договору зазначенні в цьому Договорі в момент його укладення. Оскільки Пролонгація не є зміною істотних умов Договору, зокрема строку дії Договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до Договору, в тому числі Пролонгація не потребує застосування електронного підпису Одноразовим ідентифікатором. Ініціювання Позичальником Пролонгації є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим Договором умов користування Кредитом без зміни строку дії Договору. (п.п.3.4,3.5 Договору).
Отже, пролонгація дії кредитного договору відбувається за обов`язкового виконання позичальником двох його умов: 1) здійснення протягом Дисконтного періоду та періоду Пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів; 2) активування позичальником в особистому кабінеті або в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функцію продовження строку дисконтного періоду. Тобто, продовження строку кредитування є прерогативою позичальника.
Судом встановлено, що відповідачкою 23.04.2023 була здійсненна проплата на погашення заборгованості за відсотками у розмірі 1950грн. 
Разом з тим, у справі відсутні дані, що ОСОБА_1 активувала в особистому кабінеті або в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функцію продовження строку дисконтного періоду, у зв`язку з чим підстав вважати, що строк кредитування було продовжено (пролонговано), немає.
Таким чином, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позичальником дій, направлених на продовження дисконтного періоду.
Суд звертає увагу на те, що позивач нарахував відсотки після спливу цього строку, посилаючись на умови договору щодо продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору). 
Однак невиконання позичальником зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту саме по собі не може розглядатися як відкладальна обставина у розумінні ч. 1 ст.212 ЦК України, оскільки фактично призводить до зміни погоджених сторонами істотних умов договору строку кредитування та розміру процентної ставки. 
Фактично застосування положень договору про так звану автопролонгацію призводить до нарахування процентів за іншою, значно більшою ставкою та за інший строк користування кредитом, ніж передбачено первісними умовами договору та графіком платежів, що за своєю правовою природою є наслідком порушення позичальником зобов`язання і фактично набуває характеру штрафних санкцій, а не плати за правомірне користування кредитом. За таких обставин підстави для нарахування відсотків після спливу погодженого сторонами строку кредитування відсутні.
Таким чином, нарахування відсоків за користування кредитними коштами після спливу тридцятиденного строку кредитування, є безпідставним.
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України позивач не заявляв та розрахунку заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не надавав.
За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.
У відповіді відзив позивач фактично ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Як вбачається зі змісту позову, у даному випадку були заявлені до стягнення саме відсотки, розраховані за ставкою, визначеною умовами договору за користування кредитом, а не відсотки за порушення виконання грошового зобов`язання, відповідно до норми ст.625 ЦК України.
При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, який доповнений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд неодноразово наводив висновки щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23(провадження № 61-8279св23).
Оскільки позивач не довів належними й допустимими доказами про вчинення позичальником дій, направлених на продовження дисконтного періоду, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача тільки заборгованість по тілу кредита у розмірі 25000грн. 
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 498,31грн.
Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне:
Так, згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року.
Судом встановлено, що 27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» в особі адвоката Тараненка А.І. було укладений договір про надання правничої допомоги №27/12/24-01 (а.с.86-91).
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 30.05.2025, адвокатом Тараненком А.І. було надано позивачу послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму 7000грн. 
Таким чином, з огляду на приписи ЦПК України вказані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених позивачем судових витрат.
При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).
Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а також клопотання представника відповідача про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача такі витрати у розмірі 1400грн.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, код ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за кредитним договором №662938589 від 24.03.2023 у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн., а також судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 498 (чотириста дев`яносто вісім)грн. 31коп. та 1400 (одна тисяча чотириста)грн. витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців Вольська-Тонієвич О.В.