Справа № 465/5311/25 
Провадження 2/465/138/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2026 року         м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Кушнір Б.Б., 
з участю секретаря судового засідання Пони Ю.Л., 
представника позивача  ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням та вселення, –

встановив:

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Солодуха В.О., звернувся до суду з позовною заявою до  ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням та вселення.
Позовні вимоги мотивує тим, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1 . Спірне житлове приміщення складається із двох житлових кімнат житловою площею 29,6 м.кв. з усіма комунальними вигодами. Зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , являються співвласниками на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом третьої Львівської нотаріальної контори. У сторін немає згоди щодо користування житловим приміщенням, відповідачка змінила замок до вхідних дверей та вже на протязі тривалого часу не пускає позивачку у житлове приміщення, чинить перешкоди щодо користування квартирою. У зв`язку із вище наведеним просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування житловим приміщенням, згідно якого виділити в користування кімнату, що позначена на плані квартири цифрами 102-6 площею 14.8 м.кв., а відповідачці виділити кімнату, позначену цифрами 100-5 площею 14.8 м.кв.; кухню, ванну, туалет та коридор залишити в спільному користуванні. 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львові від 30.06.2025 позовну заяву ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням та вселення залишено без руху та надано процесуальний строк для усунення недоліків. 
04.07.2025 через канцелярію суду представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Солодуха В.О. подав заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.08.2025 позовну заяву ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням та вселення, прийнято та відкрито провадження у справу, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.12.2025 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням та вселення та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 – адвокат Солодуха В.О. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини, просив позов задовольнити. 
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо обставин, викладених в позові. Зокрема, зазначила, що спірна квартира належала рідній сестрі сторін. У зв`язку із смертю сестри у квартирі працівники поліції виламали замок від вхідних дверей, тому вона з чоловіком за свій кошт такий замок змушена була замінити. Підтвердила, що вона та позивач з серпня 2023 є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після прийняття квартири у спадщину сторони домовились про продаж вказаної квартири, однак станом на сьогодні квартира так і не продана.
З моменту смерті сестри тільки відповідач здійснює витрати по утриманню квартири, позивачка самоусунулась від проведення таких платежів. Також зазначає, що до неї сестра жодного разу не зверталась з приводу надання їй ключів та вселення у спірну квартиру. Зазначає, що не здійснює перешкоди в користуванні квартирою своїй сестрі ОСОБА_3 , ключі від зміненого замка від вхідних дверей квартири не може передати ОСОБА_3 , оскільки остання перебуває за кордоном з 2024 року. Звертає увагу суду, що в останнє бачилася із сестрою при оформленні спадщини, потім ОСОБА_3 виїхала до Нідерландів, де і проживає на момент розгляду справи. 
Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Солодуха В.О. не заперечив щодо розгляду справи без участі позивача, підтвердив факт перебування ОСОБА_3 за кордоном з 2024 року.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Розглядаючи спір, суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.09.2025, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 03.08.2023 є власниками по 1/2 часток квартири АДРЕСА_1 . 
Дане право спільної часткової власності виникло на підставі свідоцтв про право на спадщину від 03.08.2023 №3-488 та 3-487 відповідно.
У спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрована та не проживає ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_3 , та довідкою з місцяпроживання відповідача. Також даний факт не заперечується учасниками у справі.
Також в судовому засіданні представником позивача та відповідачем визнано той факт, що сторонам на праві власності належать квартири, у яких такі зареєстровані та проживали на момент набуття права часткової власності на спірну квартиру.
Так, позовні вимоги позивача зводяться до того, що спірна квартира є об`єктом спільної часткової власності, а отже, позивач має право вільно користуватись спірною квартирою. Разом з тим, відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спільним майном, а саме замінила замки на вхідних дверях спільної квартири та не впускає позивача у спільну квартиру.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно до ч.1 ст. 31 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.
У відповідності до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Найбільш ефективним і поширеним способом відновлення порушених прав та законних інтересів власника є судовий захист. Судовий захист права власності у порядку цивільного судочинства здійснюється за вимогами, серед яких: про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном; про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням прав власника; про визнання недійсними договорів та про визнання договорів дійсними - у випадках, передбачених ЦК.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частина 3 ст. 358 ЦК України, надає кожному із співвласників право вимагати надання йому у володіння та користування конкретної частини майна в натурі, в розмірі, адекватному їх часткам у праві спільної часткової власності. У принципі, можливе виділення у володіння та користування співвласників також таких частин у спільному майні, які не співпадатимуть з їх ідеальними частками.
Передбачено ст.391 ЦК України, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення при вирішенні справи, не доведені стороною позивача жодними доказами.
Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до відповідача про отримання ключів від квартири чи вимоги не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою.
Долучений представником позивача до матеріалів справи лист ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Національної поліції України від 20.09.2023 про розгляд звернення ОСОБА_4 , суд протокольною ухвалою від 19.05.2026 не прийняв в якості доказу, оскільки такий доказ було подано стороною позивача після закриття підготовчого судового засідання без обгрунтування об`єктивної неможливості його подання раніше з причин, що від нього не залежали (зокрема з позовною заявою чи у підготовчому судовому засіданні), а також без доказів направлення такого доказу іншій стороні.
Згідно зі ч.ч.1, 2, 4, 8, 9 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Відтак, за правилами процесуального законодавства України, зокрема, згідно зі ст. 83 ЦПК України, якщо сторона не надала доказів того, що вона надіслала або надала копії доказів іншим учасникам, а також подала доказ з пропуском встановленого законом чи судом строку, суд не бере такі докази до уваги.
Разом з цим, з даного листа не вбачається можливим встановити факт чинення перешкод ОСОБА_3 у користуванні спільною з ОСОБА_2 квартирою. 
З долучених до матеріалів справи доказів судом не встановлено, що відповідач своїми діями чинить перешкоди в користуванні позивачу спірною квартирою. 
Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.
Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. 
Відповідно до статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, порушується його право власності чи законного володіння.
У справах за статтею 391 ЦК України (негаторний позов), саме позивач зобов`язаний довести факт того, що діями відповідача об`єктивно порушується його право власності.
Відсутність доказів (наприклад, заяв у поліцію, актів про недопуск, показань свідків) означає недоведеність позовних вимог. Суд не може ухвалити рішення на припущеннях чи поясненнях.
За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні житловим приміщення та вселення ОСОБА_3 у квартиру, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за недоведеністю таких належними та допустимими доказами.
Керуючись ст. ст. 6-13, 81, 83, 141, 229, 244, 258, 259, 263- 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні приміщенням та вселення - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 29 травня 2026 року.

Суддя Кушнір Б.Б.