ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 р. 	Справа № 520/23197/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М.) у справі №520/23197/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Військової частини НОМЕР_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд: 
- визнати протиправними дії та бездіяльність солідарно ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 щодо : 
не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформації щодо виключення його з військового обліку та про його непридатність до військової служби та фактичної бездіяльності та відмови у розгляді його документів щодо його виключення з військового обліку, визнання його непридатним до військової служби 
не видачі та відмови від видачі паперового військово-облікового документу із записом про визнання позивача непридатним до військової служби та з відомостями про його виключення з військового обліку 
- зобов`язати солідарно ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Військову частину НОМЕР_1 :
розглянути його документи щодо визнання його непридатним до військової служби та прийняти обґрунтоване рішення - внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформацію про непридатність його до військової служби та про виключення з військового обліку;
видати паперовий військово-обліковий документ із записом про визнання його непридатним до військової служби та з відомостями про його виключення з військового обліку;
- визнати незаконними дії солідарно ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо прийняття наказу від 26.08.2024 №403 про призов його на військову службу під час мобілізації на особливий період та відправлення його на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби;
- визнати протиправними дії та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК) та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути його рапорт про звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК) та за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення про його задоволення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у розгляді документів ОСОБА_1 про виключення з військового обліку визнання та непридатним до військової служби та розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу паперового військово-облікового документу.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути документи ОСОБА_1 про виключення з військового обліку, визнання та непридатним до військової служби та розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу паперового військово-облікового документу.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК).
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК).
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невірно обраний судом спосіб захисту прав позивача, а саме повторний розгляд заяви (документів, рапорту), а не зобов`язання прийняти конкретне рішення відповідача.
Зазначає, що суд безпідставно врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23, не врахувавши, що засіб правового захисту прав та інтересів позивача повинен бути належним, а тому часткове задоволення позовних вимог щодо зобов`язання розглянути заяви про виключення з військового обліку та видачу військово-облікового документи, зобов`язання розглянути рапорт про звільнення, без зобов`язань прийняти конкретне рішення, внести конкретні виправлення в систему “Оберіг”, врахувати конкретні висновки суду, не призводить до реального захисту його прав та інтересів. 
Вважає, що його вимоги, у задоволенні яких відмовлено судом першої інстанції, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Окрім того, просить врахувати висновки судів апеляційної інстанції в аналогічних спірних правовідносинах.
ІНФОРМАЦІЯ_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначив, що оскільки позивач на даний час не звільнений із військової служби, що зокрема підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, його вимоги про внесення відомостей до Реєстру про його непридатність із виключенням із військового обліку, є передчасними, оскільки останньому спочатку треба звільнитися із військової служби, а потім, ставши в п`ятиденний термін на військовий облік до відповідного ТЦК та СП, подати заяву про виключення його із військового обліку на передбачених законом підставах. За наслідками апеляційного перегляду даної справи, просить скаргу залишити без задоволення.
Позивач подав відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому зазначив про необґрунтованість доводів останнього, оскільки він помилково зазначений в “Резерв +” , як “знятий” з військового обліку, і водночас непридатний до військової служби, проте таке формулювання суперечить положенням ч.6 ст.37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, згідно з якими особа, визнана непридатною до військової служби, підлягає саме виключенню з військового обліку, а не зняттю, а тому вимога щодо виправлення запису в “Резерв+” на “виключений” відповідає чинному законодавству.
ІНФОРМАЦІЯ_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив врахувати, що повноваження щодо: розгляду заяв про виключення з військового обліку, внесення відомостей до Реєстру (“Оберіг”), оформлення та видачі військово-облікових документів, прийняття рішень за результатами військово-лікарської комісії належать саме тому територіальному центру, де особа перебуває на обліку. Оскільки позивач на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебував, відповідні документи до останнього не подавав та будь-які рішення цим органом не приймалися, у відповідача відсутні можливості вчиняти дії, на здійсненні яких наполягає апелянт. За наслідками апеляційного перегляду даної справи, просить скаргу залишити без задоволення.
Позивач подав відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши, що саме останній має обов`язок виправити інформацію в системі “Оберіг” і видати йому паперовий військово-обліковий документ.
Інші учасники справи не подали відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивача призвано та направлено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період до Військової частини НОМЕР_2 , згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.08.2024 за №403. 
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка є відокремленим структурним підрозділом Військової частини НОМЕР_2 (лист Військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2025 за № 1505/1644)
За фактом залишення позивачем місця проходження служби відкрито кримінальне провадження №62025170040006431 від 11.04.2025 за ч.5 ст.407 КК України.
За зверненням ТУ ДБР у м. Полтаві позивачу проведено військово-лікарську комісію з метою встановлення ступеня придатності до проходження військової служби підчас воєнного стану (а.с.55).
Протоколом 12 Регіональної ВЛК (м. Харків) №2025-0524-0940-2185-3 від 24.05.2025 затверджене свідоцтво про хворобу позаштатної постійно діючої ВЛК КНП “Центральна міська клінічна лікарня” Сумської міської ради №2025-0523-1152-3343-7 від 23.05.2025, яким позивач визнаний непридатним до військової служби на підставі статті 21а графи II (а.с.34-35).
07.06.2025 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК).
У відповідь Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.04.2025 за №109 позивачу призупинено військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 11.04.2025, а облікові документи останнього направлено до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відтак, звільнення колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 (позивача) з військової служби не може бути здійснено. 
На адвокатський запит представника позивача Харківським РУП №2 ГУНП в Харківській області повідомлено, що кримінальне провадження КП №62025170040006431 від 11.04.2025 за ч.5 ст.407 КК України за фактом залишення позивачем місця проходження служби закрито (а.с.27).
Згідно даних "Резерв+" щодо позивача наявна інформація, що він є непридатним, не є військовозобов`язаним та є знятим з військового обліку.
Позивач вважаючи, що відповідачами порушено його права в частині невнесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо визнання його непридатним до військової служби та виключення з військового обліку, ненадання відповіді на його рапорт в установленому законом порядку, звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач визнаний непридатним до військової служби за висновком ВЛК і обов`язок щодо внесення актуальних даних про військовозобов`язаного до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів належить до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо відмови у розгляді документів позивача про виключення останнього з військового обліку та визнання непридатним до військової служби, а також зобов`язав відповідача розглянути документи позивача про виключення з військового обліку та визнання його непридатним до військової служби.
Також суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у розгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК), зобов`язавши останню розглянути рапорт. 
З огляду на протиправну бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо розгляду заяви позивача про видачу паперового військово-облікового документу, суд першої інстанції зобов`язав цього відповідача розглянути заяву позивача про видачу паперового військово-облікового документу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій солідарно ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9 щодо прийняття наказу від 26.08.2024 №403 про призов на військову службу під час мобілізації позивача, суд першої інстанції виходив з того, що процедура призову на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
У задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції відмовив, як таких, що є передчасними.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Щодо правомірності дій відповідачів ( ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щодо прийняття наказу від 26.08.2024 №403 про призов на військову службу під час мобілізації позивача на особливий період та відправлення його на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради Національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено та діє станом на час розгляду даної справи.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі по тексту - Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно з ст.1 Закону № 3543-XII мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій
Згідно з ч.ч.5,6 ст.4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.
Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі за текстом - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч.2 ст.2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Абзацом 3 ч.7 ст.23 Закону №2232-ХІІ визначено, що для громадян України, які призвані на військову службу, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: зокрема, для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, - до строків, визначених рішенням Президента України, у тому числі у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (далі по тексту - Інструкція №280).
Відповідно до пунктів 1, 3 Розділу XII Інструкції №280 облік особового складу в особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації або з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, ведеться у порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі.
Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів від мобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення.
Пунктом 14 Розділу ІІ Інструкції №280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Отже, організація обліку та призову громадян в особливий період, покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Верховний Суд в постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Таким чином, навіть при наявності порушення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки процедури призову, визнання протиправними дій або бездіяльності не призводить до відновлення прав особи та повернення до статусу військовозобов`язаного, оскільки з початком проходження військової служби статус військовозобов`язаного змінюється на статус військовослужбовця.
Судом встановлено, що з дня відправлення позивача до Військової частини НОМЕР_1 позивач проходив військову службу та набув правового статусу "військовослужбовець".
Визнання незаконними дій відповідачів щодо прийняття наказу від 26.08.2024 №403 про призов позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлення останнього на військову службу під час мобілізації до місць проходження військової служби не змінить статусу позивача, як військовослужбовця.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на безпідставність врахування судом правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23, оскільки ключовим у даному випадку є висновок суду касаційної інстанції про те, що навіть якщо процедура призову визнається судом протиправною, це не веде до автоматичного поновлення особи у статусі, який вона мала до мобілізації, та не створює обов`язку щодо її звільнення з військової служби.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав визнання незаконними дій солідарно ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо прийняття наказу від 26.08.2024 №403 про призов на військову службу під час мобілізації позивача на особливий період та відправлення його на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Щодо звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК).
Перелік підстав для звільнення з військової служби закріплено в ст.26 Закону №2232-ХІІ.
Відповідно до пп. "б" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Водночас, згідно з ч.7 ст.26 цього Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі за текстом - Положення №1153/2008, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абз.2 п.12 Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з пп.2 п.225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського; у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України; у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких закону
Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Статтею 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Отже, рапорт - це усне чи письмове звернення військовослужбовця до відповідного начальника з викладом питань службового чи особистого характеру.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі по тексту - Інструкція №170, в редакції, чинній на дату подання рапорту 07.06.2025), визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі по тексту - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (п.1.1 розділу І Інструкції №170).
Згідно з пунктом 14.29 розділу XIV Інструкції №170 військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, звільняються з військової служби з урахуванням вимог пункту 260 Положення.
Відповідно до п.260 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону (далі по тексту - Положення).
Пунктом 233 Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця
За приписами п.242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Отже, звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою.
Судом встановлено, що 07.06.2025 позивач направив на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. "б" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
До рапорту додав копії: паспорту та ІПН ОСОБА_1 , протоколу 12 Регіональної ВЛК (м. Харків) №2025-0524-0940-2185-3 від 24.05.2025, свідоцтва про хворобу № 2025-0523-1152-3343-7 від 23.05.2025.
Колегія суддів зазначає, що норми чинного законодавства покладають на Військову частину НОМЕР_1 обов`язок розглянути рапорт позивача та з клопотанням про задоволення чи з обґрунтуванням відмови у його задоволенні направити рапорт в порядку підпорядкування вищому командуванню, яким в даному випадку є Військова частина НОМЕР_2 .
Разом з тим, рапорт позивача, не переданий у порядку підпорядкованості до вищого командування та не розглядався Військовою частиною НОМЕР_2 , до повноважень командира якої віднесено вирішення питання звільнення позивача з військової служби.
Зі змісту листа Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2025 за №1505/1667 вбачається, що позивачу призупинено військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 11.04.2025, а облікові документи останнього направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому звільнення його військової служби не може бути здійснено. 
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч.4 ст.85Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з ЄРДР).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Для військовослужбовців, стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. 
Наведені норми кореспондуються з приписами п.п.144-1-144-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Так, згідно з п.143 Положення військовослужбовці в разі закриття кримінального провадження направляються до військових частин для дальшого проходження служби, де їх поновлюють у колишніх військових званнях (у разі їх позбавлення) і на посадах або звільняють з військової служби у запас (відставку) з поновленням у колишніх військових званнях (у разі їх позбавлення).
Системний аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби лише після продовження військової служби, зокрема у випадку закриття кримінального провадження відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України стосовно них.
Згідно листа Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області від 19.06.2025 за №64745-2025 вбачається, що кримінальне провадження №62025170040006431 від 11.04.2025 за ч.5 ст.407 КК України за фактом самовільного залишення місця служби позивачем закрито (а.с.27).
Крім того, позивачем надано до суду апеляційної інстанції копію постанови від 12.06.2025 про закриття кримінального провадження №62025170040006431 за ч.5 ст.407 КК України.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що оскільки вищевказані документи позивачем до рапорту про звільнення з військової служби не надавалися, Військова частина НОМЕР_1 не мала обов`язку відповідним наказом поновити/продовжити військову службу позивача, поновити позивача у військовому званні з подальшим розглядом питання про звільнення останнього зі служби, після отримання відповідного рапорту. 
Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК), а тому відповідні вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту прийняти обґрунтоване рішення про його задоволення, є в даному випадку передчасними.
Щодо вимог про зобов`язання відповідачів ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Військову частину НОМЕР_1 ) солідарно розглянути документи позивача щодо визнання його непридатним до військової служби та за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення - внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформацію про непридатність останнього до військової служби та про його виключення з військового обліку, а також про зобов`язання відповідачів ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 ) видати позивачу паперовий військово-обліковий документ із записом про визнання його непридатним до військової служби та з відомостями про його виключення з військового обліку, колегія судів зазначає наступне.
Так, лише після розгляду рапорту та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , позивач може бути виключений з обліку у відповідному ТЦК та СП, до якого військовою частиною будуть направлені облікові документи. 
Так само лише після розгляду рапорту та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 буде вирішуватися питання щодо видачу позивачу паперового військово-облікового документу із записом про визнання його непридатним до військової служби та з відомостями про його виключення з військового обліку.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про передчасність вищевказаних вимог позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в оскаржуваній частині.
Посилання позивача на постанови судів апеляційної інстанції не можуть бути ураховані колегією суддів, оскільки в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях (постановах) суду апеляційної інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути документи ОСОБА_1 про виключення з військового обліку, визнання та непридатним до військової служби та розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу паперового військово-облікового документу та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку з визнанням його непридатним до військової служби за висновком ВЛК).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення ст.139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі №520/23197/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц