ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/17059/25
Головуючий у першій інстанції – Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/802/26

Чернігівський апеляційний суд у складі: 
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Зеляк Ю.Г. 

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Маринченко О.А. від 09 січня 2026 року, місце постановлення ухвали - м. Чернігів, про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.12.2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 

В подальшому, 09.01.2026 року, до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Новика М.С. про зупинення провадження в справі, оскільки відповідач перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України. 

Оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2026 року зупинено провадження у справі №750/17059/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Зобов`язано ОСОБА_2 повідомити суд про припинення обставин, що викликали зупинення провадження в справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2026 року, і направити справу №750/17059/25 для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції. За доводами апелянта, оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 09.01.2026 року є необґрунтованою і незаконною, в силу порушення норм процесуального та матеріального права. Доводи апеляційної скарги вказують, що при постановленні ухвали від 09.01.2025 року судом першої інстанції неповно досліджено підстави для зупинення провадження, а саме, було враховано лише факт того, що відповідач перебуває у лавах Збройних Сил України, проте, без підтвердження реальної участі відповідача у постійних бойових діях, що унеможливлює прийняття ним участі в судовій справі особисто або через представника. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідачем не надано доказів намагання прийняти участь у судових засіданнях по цій справі, шляхом подання у встановленому порядку відповідного рапорту і відмова військового керівництва у наданні йому відпустки для прийняття участі у важливому для нього процесі, внаслідок особливої необхідності у постійному перебуванні відповідача на позиціях. За доводами апелянта, за станом здоров`я відповідач не відноситься до військовослужбовців, які приймають безпосередню участь у бойових діях, а їх перебування на бойових позиціях є безперервним. Доводи апеляційної скарги вказують, що сторони даного спору не проживають спільно, як сім`я з 13.02.2024 року, кожний з них має іншу сім`ю і проводять свій вільний час з ними, відповідач має іншу жінку, з якою постійно проживає. Апелянт зазначає, що вона має іншого чоловіка, з яким має бажання створити сім`ю та народити дитину, при цьому, ОСОБА_2 , подаючи клопотання про зупинення провадження у справі, навмисно штучно перешкоджає розірванню шлюбу, в якому сім`ї вже не існує декілька років, і її збереження є неможливим. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не дуже скрупульозно поставився до фундаментальних прав позивача на вільність перебування в сімейних відносинах та шлюбі, пославшись лише на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 року по справі №754/947/22, спір у якій стосувався реалізації прав на квартиру, що суттєво відрізняється від розірвання шлюбних відносин. 

Згідно приписів ч.2 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2026 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, учасники даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно матеріалів справи, у грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.12.2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 

В подальшому, 09.01.2026 року, до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Новика М.С. про зупинення провадження в справі, оскільки відповідач перебуває на військовій службі на військовій службі в лавах Збройних Сил України. 

Оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2026 року зупинено провадження у справі №750/17059/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Зобов`язано ОСОБА_2 повідомити суд про припинення обставин, що викликали зупинення провадження в справі. Ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2026 року мотивована тим, що згідно із копією довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2025 року №8631, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Із посиланням на положення п.2 ч.1 статті 251, статті 253 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що за вказаних вище обставин, провадження у даній справі підлягає зупиненню, до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної апелянтом ухвали суду першої інстанції від 09.01.2026 року про зупинення провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, на підставі п.2 ч.1 статті 251 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Відповідно до приписів ч.1, ч.2, ч.5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

Положення даної норми права ґрунтуються на приписах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та Законами України.

Згідно з п.1 ч.1 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з військовою агресією проти України, Указом Президента України ”Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан з 05.30 24.02.2022 року, який продовжено відповідними Указами Президента України і який діє до цього часу.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 року у справі № 754/947/22, провадження № 14-74цс25, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від попередньої судової практики Верховного Суду у справах 756/3462/20, 557/1226/23, 904/4027/22, 852/2а-1/24, та вказала наступне: ”... IV. Щодо зупинення провадження та права особи на участь у розгляді своєї справи. 67. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України). 68. Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі. 69. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення. 70. Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства. 71. Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані. 72. У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України. 73. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 74. Аналогічні за змістом положення містяться також у пункті 3 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та у пункті 5 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 75. Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. 76. Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд. 77. Щодо тлумачення терміну «переведені на воєнний стан» Велика Палата Верховного Суду зазначає таке. Як уже зазначалося вище, Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України. 78. Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації. 79. З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них. 80. Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту. 81. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм. 82. Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі. … 117. Отже, під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого: 1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»; 2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; 3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.’’ 

Як вбачається із матеріалів справи, 03.03.2026 року до Чернігівського апеляційного суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Новика М.С., у якій вказано, що ’’… відповідач на сьогоднішній час змінив свою позицію та бажає розірвати шлюб із позивачем, не заперечує проти поновлення провадження у справі та подальшого розгляду справи і розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне проживання та збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам.’’ (а.с.76 - 76, зворот).

Апеляційний суд зауважує, що обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця, як учасника цивільного процесу, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності. 

Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги заяву відповідача ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем, у якій вказано, що ’’… відповідач на сьогоднішній час змінив свою позицію та бажає розірвати шлюб із позивачем, не заперечує проти поновлення провадження у справі та подальшого розгляду справи і розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне проживання та збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам.’’ (а.с.76- 76, зворот), апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 - підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2026 року - підлягає скасуванню, із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Питання розподілу судових витрат між сторонами даного спору апеляційним судом не вирішується, оскільки виходячи із приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, розподіл судових витрат проводиться судом за результатами вирішення позовних вимог. 

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1 статті 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2026 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 11.05.2026 року. 

Головуючий: Судді: