Справа № 560/18096/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

03 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у невиплаті позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення, відповідно до положень постанови КМУ від 30 серпня 2017 р. № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” та наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проходження військової служби за контрактом позивач 11.09.2025 року подав рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Необхідність отримання такої допомоги зумовлена сімейними обставинами, а саме: потребою здійснення постійного догляду за своєю дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи (онкологічне захворювання).
Позивач зазначає, що факт наявності підстав для догляду та посилання на відповідні медичні й правові документи були офіційно встановлені вищим командуванням - військовою частиною НОМЕР_2 (Командування Сил спеціальних операцій) під час ухвалення наказу № 219 від 25.08.2025 року про його звільнення з військової служби.
Однак, відповідач без надання будь-яких офіційних пояснень відмовив у задоволенні рапорту позивача від 11.09.2025 року. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2025 року про виключення позивача зі списків особового складу частини, передбачена законодавством матеріальна допомога йому виплачена не була.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що грубо порушує його право на належне грошове забезпечення, гарантоване постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 28.05.2026 витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію виписки №2360/2064 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 , яка була додана до рапорту ОСОБА_1 про звільнення від 01.04.2025.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям не є безумовним обов`язком командування, а здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, та за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.
Представник відповідача зазначає, що згідно з пунктом 6 Окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд встановлено чіткий та вичерпний перелік підстав і подій, за наявності яких у 2025 році виплачується вказана допомога. Зокрема, підпунктом 6.3.3.3 цього Доручення передбачено можливість виплати допомоги у разі перебування дружини військовослужбовця на лікуванні онкологічного захворювання, що потребує хірургічного лікування, променевої та (або) хіміотерапії, що має підтверджуватися відповідними медичними документами (виписним епікризом, випискою з медичної карти форми № 027/о тощо).
Як указує відповідач, позивач у рапорті від 11.09.2025 як на підставу для виплати допомоги послався на необхідність здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок онкологічного захворювання. Проте, всупереч вимогам Окремого доручення № 156/уд, позивач не долучив до рапорту документів, які б належним чином підтверджували факт її перебування в цей час на лікуванні онкологічного захворювання із застосуванням хірургічного втручання, променевої чи хіміотерапії.
З огляду на неотримання військовою частиною визначеного нормативно-правовими актами пакета підтверджувальних медичних документів, у відповідача не було законних підстав для видання наказу про нарахування та виплату позивачу спірної матеріальної допомоги. У зв`язку з цим представник відповідача вважає, що військова частина НОМЕР_1 діяла виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому просить повністю відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.
У відповіді на відзив позивач повністю відкидає заперечення відповідача та додатково обґрунтовує позовні вимоги. Позивач зазначає, що військова частина НОМЕР_1 на підставі наказу № 258 від 15.09.2025 року без жодних додаткових умов виплатила йому грошову допомогу на оздоровлення, яка передбачена підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. Водночас при розгляді питання про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, регламентованої тим самим пунктом урядової постанови, відповідач протиправно вимагає підтвердження підстав, що містяться в Окремому дорученні Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд.
Позивач наголошує, що вказане Окреме доручення № 156/уд є виключно внутрішнім організаційним документом, воно не зареєстроване в Міністерстві юстиції України та не є нормативно-правовим актом, а тому не може встановлювати нові, не передбачені постановою КМУ № 704, обмеження чи додаткові умови для реалізації прав військовослужбовців. Затверджене урядом право Міністерства оборони України визначати «порядок виплати» грошового забезпечення не тотожне праву самостійно звужувати чи обмежувати підстави для виплати соціальних допомог.
На підставі викладеного позивач вважає свої вимоги повністю доведеними, законними та просить задовольнити позов.
Нижче наведено детально розписаний розділ судового рішення (мотивувальна частина в розрізі встановлених судом обставин), сформований на основі поданих сторонами процесуальних документів та доказів.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини:
Позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .
01 квітня 2025 року позивачем по команді через безпосереднього начальника на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт про звільнення з військової служби Відповідно до змісту вказаного рапорту, підставою для звільнення визначено необхідність здійснення постійного догляду за дружиною, ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), яка є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок онкологічного захворювання.
До рапорту від 01.04.2025 року позивачем було додано перелік документів, а саме:
- копію свідоцтва про шлюб;
- копію паспорта дружини ОСОБА_3 ;
- копію довідки МСЕК серії ОСОБА_2 ; 
- копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 (інвалідність ІІІ групи, загальне захворювання, встановлено довічно);
- виписку № 2360/2064 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 .
За результатами розгляду та вивчення вищим командуванням, військовою частиною НОМЕР_2 (Командування Сил спеціальних операцій), якій підпорядкована військова частина НОМЕР_1 , документів, доданих до рапорту позивача, 25 серпня 2025 року було видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 219 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби. 
Цим наказом вищого військового командування юридично підтверджено наявність у позивача об`єктивних та законних підстав для звільнення, пов`язаних із хворобою та інвалідністю його дружини.
11 вересня 2025 року, під час проходження процедури звільнення, ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, що зареєстрований за № 57/33/7553, у якому просив виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік у розмірі місячного грошового забезпечення. Обґрунтовуючи рапорт, позивач послався на сімейні обставини, пов`язані з онкологічним захворюванням дружини та необхідністю постійного догляду за нею, а також долучив копію витягу з наказу вищого командира в/ч НОМЕР_2 № 219 від 25.08.2025 року.
15 вересня 2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ № 258 про звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу частини.
Зі змісту вказаного наказу № 258 від 15.09.2025 року встановлено, що відповідачем при виключенні позивача зі списків частини було прийнято рішення: «Виплатити грошову допомогу на оздоровлення відповідно до розділу ХХІІІ наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) за 2025 рік».
Водночас як свідчать матеріали справи та текст наказу № 258, рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік командуванням військової частини НОМЕР_1 прийнято не було
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд враховує таке.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Згідно з частинами 1-3 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3).
Абзацами 1, 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв Постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 3 Постанови №704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).
Відповідно до приписів пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; а також, допомоги.
Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.
Пунктом 1 розділу XXIV Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Відповідно до положень пункту 7 Розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно з пунктом 9 Розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
З метою виконання завдань Президента України та Кабінету Міністрів України, спрямованих на забезпечення належного соціального захисту військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, організації виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» і забезпечення виконання поставлених перед Міністерством оборони України завдань щодо своєчасної виплати військовослужбовцям і працівникам належних видів грошового забезпечення та заробітної плати та нагородження особового складу, керуючись вимогами пункту 17 розділу І Порядку №260, Міністром оборони України прийнято окреме доручення від 09.01.2025 №156/уд (далі - Окреме доручення №156/уд).
Згідно з пунктом 6 Окремого доручення №156/уд матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям один раз у 2025 році в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
6.1 у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
6.2 сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або зниклим безвісти;
6.3 внаслідок події, яка настала у 2025 році або у грудні 2024 року, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події, а саме:
6.3.1 смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
6.3.2 народження дитини у військовослужбовця, в тому числі її усиновлення;
6.3.3 порушення стану здоров`я військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма № 027/о), довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії, висновок лікарсько-консультативної комісії), а саме:
6.3.3.1 захворювання військовослужбовця на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
6.3.3.2 перебування військовослужбовця понад 30 днів поспіль на лікуванні, реабілітації чи у відпустці для лікування у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) або захворюванням, які пов`язані із захистом Батьківщини та потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки, ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування;
6.3.3.3 перебування військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця на лікуванні онкологічного захворювання, що потребує хірургічного лікування, променевої та (або) хіміотерапії, незалежно від року встановлення діагнозу онкологічного захворювання;
6.3.3.4 поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
6.3.3.5 поранення (тяжкі травми, каліцтва) дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, пов`язаного з військовою агресією російської федерації проти України.
За викладених норм правового регулювання та встановлених обставин справи, слід виснувати, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за своєю суттю є цільовою допомогою, яка надається за відповідним мотивованим зверненням (рапортом) військовослужбовця.
При цьому, відповідно до пункту 6.3. Окремого доручення №156/уд матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується внаслідок події (підпункти 6.3.1-6.3.3.5), яка настала у 2025 році або у грудні 2024 року, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що Окреме доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 №156/уд є нелегітимним з огляду на відсутність його державної реєстрації в Міністерстві юстиції України.
Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-XII прямо передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України. Постанова КМУ №704 та Порядок №260, у свою чергу, прямо делегують Міністрові оборони України повноваження встановлювати розмір, порядок та умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виходячи з наявного фонду грошового забезпечення. Пунктом 17 розділу І Порядку №260 передбачено, що зазначений Порядок може уточнюватися та деталізуватися окремими рішеннями Міністра оборони України.
Окреме доручення №156/уд прийнято Міністром оборони України саме в межах вказаних делегованих повноважень, для організації виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та забезпечення своєчасних і цільових виплат у межах відповідного фонду грошового забезпечення. Відтак, Окреме доручення №156/уд є правомірним актом управлінського характеру, виданим компетентним суб`єктом у межах наданих йому повноважень, спрямованим на деталізацію механізму реалізації права на виплату допомоги, а не на звуження чи скасування самого права. Вимога про державну реєстрацію в Міністерстві юстиції поширюється на нормативно-правові акти, спрямовані на зовнішнє регулювання прав та обов`язків невизначеного кола осіб. Натомість Окреме доручення №156/уд є внутрішнім управлінським рішенням, що визначає порядок витрачання бюджетних коштів відомством, а тому не потребує такої реєстрації.
У спірному випадку позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік у зв`язку із сімейними обставинами, пов`язаними з онкологічним захворюванням дружини та необхідністю постійного догляду за нею. 
Суд зазначає, що згідно з випискою № 2360/2064 з медичної карти стаціонарного хворого, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Київський міський клінічний ендокринологічний центр» (01030, м. Київ, вул. Рейтарська, 22), ОСОБА_2 (дружина позивача), перебувала на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в період з 11.11.2019 року по 25.11.2019 року. 
Повний діагноз: Папілярний рак щитоподібної залози І ст., ІІ кл. гр.
Супутній: Аутоімунний тиреоїдит Хашимото. 
Анамнез та проведене лікування: 11.11.2019 року хвора поступила до клініки для проведення хірургічного лікування. 
12.11.2019 року проведено оперативне втручання: екстрафасціальна тиреоїдектомія, претрахеальна лімфодисекція. 
Таким чином, медичний документ, який позивач долучив до рапорту та матеріалів справи як підтвердження підстав для виплати допомоги, свідчить виключно про проходження дружиною позивача хірургічного лікування онкологічного захворювання у 2019 році. Жодних доказів того, що у 2025 році або у грудні 2024 року дружина позивача перебувала на лікуванні онкологічного захворювання із застосуванням хірургічного втручання, променевої чи хіміотерапії, до суду подано не було. Не підтверджують цього обставини звільнення позивача з військової служби: наказ командира військової частини НОМЕР_2 №219 від 25.08.2025 року засвідчує наявність у позивача підстав для звільнення у зв`язку з необхідністю догляду за дружиною-інвалідом, проте факт перебування останньої на активному онкологічному лікуванні у відповідний часовий проміжок не підтверджує.
Суд наголошує, що факт встановлення дружині позивача інвалідності ІІІ групи у зв`язку з онкологічним захворюванням та необхідність постійного стороннього догляду за нею, хоча й є важливими обставинами, самі по собі не охоплюються підпунктом 6.3.3.3 Окремого доручення №156/уд. Встановлена норма пов`язує право на виплату допомоги саме з фактом активного лікування онкологічного захворювання у визначений часовий проміжок, а не із наслідками такого захворювання у вигляді інвалідності чи потреби у догляді.
Суд не приймає доводи позивача про те, що виплата йому грошової допомоги на оздоровлення наказом №258 від 15.09.2025 без надання додаткових обґрунтувань свідчить про протиправність відмови у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є самостійними видами грошового забезпечення, що мають різні підстави та різний порядок виплати. 
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного суд констатує, що відповідач, при вирішенні питання про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством. 
Оскільки позивач не підтвердив наявності підстав для виплати зазначеної допомоги, передбачених Окремим дорученням №156/уд, а саме факту перебування його дружини на лікуванні онкологічного захворювання у 2025 році або у грудні 2024 року, відмова відповідача у задоволенні рапорту від 11.09.2025 року є правомірною.
За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський