ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/495/26 Справа № 695/4862/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Бойко Н. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Побиванця Ю.В. (в режимі відеоконференції) та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Побиванця Ю.В. на постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 3.06.2026 р., якою 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у
с. Нестерівка Маньківського р-ну Черкаської
обл., громадянина України, який має середню
освіту, не одружений, не працює, є особою з
інвалідністю 2 групи, проживає 
АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, звільнений від сплати судового збору -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 19.07.2025 р. о 18:45 год. у с. Кропивна по вул. Підгірна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes Benz Vito 114, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у лікарні м. Золотоноша, що підтверджується висновком № 157 від 19.07.2025 р., алкогольне сп`яніння, 1,44 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9. а) ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Побиванець Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.
Захисник не погоджується з постановою суду першої інстанції, вважає її незаконною та необґрунтованою, посилаючись на неправильне встановлення фактичних обставин справи, неповне дослідження доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, а також неправильну оцінку доказів судом. 
На думку захисника, суд безпідставно поклав в основу постанови матеріали, складені працівниками поліції, не надав належної оцінки доводам сторони захисту щодо недотримання порядку проведення огляду на стан сп`яніння, допустимості та належності зібраних доказів, у зв`язку з чим просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідь судді, захисник Побиванця Ю.В. та правопорушника ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити по викладеним доводам, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 19.07.2025 р. о 18:45 год. у с. Кропивна по вул. Підгірна Золотоніського р-ну Черкаської обл. водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes Benz Vito 114, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня», висновок № 157 від 19.07.2025 р., алкогольне сп`яніння 1,44 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9. а) ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9. а) ПДР, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306, заборонено водіям керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується протоколом про адмінправопорушення серії ЕПР 1 №477844 від 9.10.2025 р. ( а. пр. 1); матеріалами відеозапису, який здійснений поліцейським за допомогою технічного засобу, доданими до протоколу ЕПР1 №477844 ( а. пр. 3); висновком лікаря № 157 від 19.07.2025, результат позитивний 1,44 ‰ та встановлено стан алкогольного сп`яніння (а. пр. 20).
З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 19.07.2025 р. він разом з ОСОБА_1 вживали горілку та пиво на березі річки, після чого під час руху на автомобілі під керуванням ОСОБА_1 потрапили в дорожньо-транспортну пригоду ( а. пр. 21).
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується відеозаписами з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 3.02.2016 р. № 100, та були досліджені у судовому засіданні, на яких зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, під час відеофіксації, в результаті чого був складений стосовно нього протокол про адмінправопорушення, зокрема, за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, із переглянутих відеозаписів, при фіксації вказаних обставин під час складання протоколу про адмінправопорушення, ОСОБА_1 не заперечував, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживав алкогольні напої, не заперечував вчиненої дорожньо-транспортної пригоди.
Будь-яких даних, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, що підтверджується вказаними вище доказами, суду не надано.
ОСОБА_1 будь-яких зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколу та про невідповідність внесених до протоколу даних, зокрема про те, що не керував транспортним засобом, що не погоджується з висновком лікаря про перебування у стані алкогольного сп`яніння не заявляв, натомість у відповідних графах протоколу, його підписав.
Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, які на переконання суду є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення ПДР, які були зафіксовані в протоколі про адмінправопорушення, а саме п. 2.9. а) ПДР, та наявний склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд зазначає, що підстави для притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, обґрунтовані та визначені законом, оскільки ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9. а0 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 добровільно пройшов медичний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, був ознайомлений з його висновком та особисто його підписав, погодившись з ними, не надавши будь-яких заперечень до нього.
Крім того, суд перевірив відповідність приладу АлкоФор на на сертифікат, наданий КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради документацією, а саме: копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №839/305, чинне до 14.102025 р. та декларацією про відповідність газоаналізатору АлкоФор ( а. пр. 74-76).
Крім того, під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння лікарем ОСОБА_3 складений акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.07.2025 р., в якому зафіксовано алкогольне сп`яніння 1,44 ‰ ( а. пр. 63).
При цьому, стороною захисту не наведено жодних обставин, які б спростовували достовірність даних, відображених у письмових документах та на відеозаписах.
У суду першої інстанції були наявні достатні та беззаперечні докази для ухвалення постанови про визнання винним та про притягнення водія ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляції, що судом першої інстанції було порушено принцип безсторонності, що начебто суд самостійно відшуковував докази винуватості, які в подальшому поклав в основу постанови, тому що перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції саме для перевірки доводів сторони захисту викликав та допитав свідка, витребував документи та лише дослідивши всі докази, у сукупності, надав їм оцінку, належним чином обґрунтував свої висновки та ухвалив законне рішення.
Крім того, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 25.09.2025 р., кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12025250370000800 від 20.07.2025 р. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 2861 ч. 1 КК України, на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України. Вказана постанова не оскаржувалась, що свідчить про згоду ОСОБА_1 зі встановленими органом досудового розслідування обставинами та відповідно до її змісту встановлений стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , натомість підставою закриття кримінального провадження стала відсутність наслідків у виді тілесних ушкоджень осіб-учасників ДТП.
Одразу після ДТП ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу, де йому надавалась медична допомога, тобто він був наглядом лікарів, які встановили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та виконали вимоги нормативних актів щодо проведення огляду та складання відповідних документів. За таких обставин посилання захисника в апеляції на недотримання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП є абсолютно безпідставним, тому що ця норма регулює та встановлює порядок огляду осіб на стан сп`яніння працівниками поліції на місці зупинки, а в межах медичного закладу, де особа знаходиться не за направленням поліцейського, діють інші процедури та порядок огляду.
Зазначене повністю спростовує доводи захисника про порушення процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами провадження.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-яких доказів, які б могли переконати суд у відсутності події та складу адмінправопорушення, в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності відсутні та суду апеляційної інстанції не надані, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати його винність у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 3.06.2026 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Побиванця Ю.В. – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.