ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

05.05.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/151/26	
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.,
Секретар судового засідання - Матенчук О. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: ТОВ "Тантум Логістик", вул. Княгині Ольги, буд.100Е, кв. 6, м. Львів, Львівська обл., 79053,
до відповідача: ТОВ "Екоберрі", вул. Пасічна, буд. 41, кв.28, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76008, про стягнення 129 604, 67 грн - пені, 40 930,38 грн - інфляційних втрат, 18 568,98 грн - 3% річних та судових витрат,
встановив, що позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення 129 604, 67 грн - пені, 40 930,38 грн - інфляційних втрат, 18 568,98 грн - 3% річних та судових витрат.
В обґрунтування позову вказав на те, що відповідач всупереч ЦК України, договору №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 19.07.2023, не виконав, в обумовленому порядку, взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг перевезення вантажів, які надані на підставі Заявок №146 від 06.09.2024, №176 від 11.10.2024, №205 від 22.11.2024, №213 від 04.12.2024, №227 від 26.12.2024, №271 від 21.02.2025 та №301 від 20.03.2025 (даний факт встановлено у рішенні суду від 08.10.2025, що винесено у справі №909/857/25), і, як наслідок, відповідачу нараховано заявлені до стягнення інфляційні втрати, 3 % річних та пеню. 
В підтвердження викладеного долучив копії: платіжну інструкцію №27 від 03.02.2026, договору №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 19.07.2023, заявок №146 від 06.09.2024, №176 від 11.10.2024, №205 від 22.11.2024, №213 від 04.12.2024, №227 від 26.12.2024, №271 від 21.02.2025 та №301 від 20.03.2025, актів надання послуг №97 від 13.09.2024 на суму 113 971,00 грн, №118 від 23.10.2024 на суму 121 629,00 грн, №136 від 04.12.2024 на суму 121 725,00 грн, №143 від 12.12.2024 на суму 122 707,00 грн, №3 від 08.12.2025 на суму 126 869,00 грн, №18 від 03.03.2025 на суму 121 827,00 грн, №27 від 31.03.2025 на суму 110 074,00 грн, актів виконаних робіт (послуг) №10272 від 13.09.2024, №12429 від 23.10.2024, №14228 від 04.12.2024, №14880 від 12.12.2024, №00425 від 08.01.2025, №02753 від 03.03.2025, №03956 від 31.03.2025, CMR до вказаних заявок, рекомендованого повідомлення №7900400018827, експрес-накладної №59001350095562, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2025 у справі №909/857/25, платіжних інструкцій №4900 від 28.11.2025, №6011 від 24.12.2025, наказів №03 від 02.03.2020, №04 від 02.03.2020, договору №2 про правову допомогу від 30.01.2026, довіреності від 30.01.2026, акту №2 приймання-передачі наданих послуг від 02.02.2026, квитанції до прибуткового касового ордера №01-02 від 02.02.2026, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008, доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками.
За наслідками розгляду позову, суд відкрив провадження у справі, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначив дату та час судового засідання з розгляду справи по суті.
25.02.2026, від відповідача надійшла заява про здійснення переходу з розгляду справи №909/151/26 зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
02.03.2026, суд здійснив перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №909/151/26 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначив підготовче засідання на 18.03.2026, про що виніс ухвалу.
Відповідач, щодо позову заперечив та вказав на його безпідставність.
02.04.2026, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.05.2026.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково.
При цьому суд врахував наступне.
Предметом позову є стягнення 129 604, 67 грн - пені, 40 930,38 грн - інфляційних втрат, 18 568,98 грн - 3% річних, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за договором №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 19.07.2023.
Статтею 629 ЦК України встановлено те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Приписами п. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказане, визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Отже, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. В розумінні положень наведеної норми, позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
З матеріалів справи встановлено, що між сторонами у справі існували договірні відносини, які виникли на підставі договору №19/07/23-2 про надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні від 19.07.2023 (далі - договір). 
За наслідками надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу на підставі заявок №146 від 06.09.2024, №176 від 11.10.2024, №205 від 22.11.2024, №213 від 04.12.2024, №227 від 26.12.2024, №271 від 21.02.2025 та №301 від 20.03.2025, у зв`язку з невиконанням ТОВ "Екоберрі" (відповідачем) умов договору №19/07/23-2 від 19.07.2023 в частині оплати наданих послуг, судом у справі №909/857/25 винесено відповідне рішення від 08.10.2025 про задоволення позову про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 839 802,00 грн. 
Як вказує позивач, на виконання рішення суду від 08.10.2025, винесеного у справі №909/857/25, яке набрало законної сили, на підставі наказу від 12.11.2025 про примусове виконання рішення, 24.11.2025 відкрито виконавче провадження №79664643 .
24.12.2025, виконавцем примусово стягнуто з ТОВ "Екоберрі" на користь ТОВ "Тантум Логістик", крім іншого, 839 802,00 грн за здійснені перевезення на підставі вищевказаних заявок. 
Основою для оплати є комплект документів (рахунок на оплату, акт виконаних робіт, транспортна накладна з підтвердженням замовника про отримання товару, а також інші документи за взаємною домовленістю сторін), виставлений замовнику експедитором (п.5.3 договору).
Згідно з умовами оплати, які сторони обумовили в заявках, рахунок замовник оплачує, протягом 20 банківських днів після отримання від виконавця повного пакету оригіналів документів. 
Враховуючи викладене, а також те, що рішенням суду від 08.10.2025, яке винесено у справі №909/857/25 і набрало законної сили, встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором №19/07/23-2 від 19.07.2023, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом та беручи до уваги, що вказане зобов`язання виконане відповідачем 24.12.2025, в межах примусового виконання судового рішення, вимоги позивача про стягнення з відповідача 40 930,38 грн інфляційних втрат та 18 568,98 грн 3% річних, є обґрунтованими.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача 129 604, 67 грн - пені слід задоволити частково з урахуванням здійсненого судом перерахунку пені за періоди з 06.02.2025 по 05.08.2025 та з 07.05.2025 по 03.11.2025 (відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України) та п. 6.12 договору, яким сторони погодили, що замовник за несвоєчасну оплату вартості виконаних послуг експедитора, виплачує йому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиплаченої суми за кожен день прострочення платежу, у зв`язку з чим, до стягнення підлягає 128 377,90 грн пені.
При здійсненні перерахунку судом враховано твердження позивача ( які не спростовані відповідачем), про те, що документи, які є підставою для проведення оплати за заявками №146 від 06.09.2024, №176 від 11.10.2024 та №205 від 22.11.2024, направлені відповідачу 10.12.2024 та отримані ним 08.01.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №7900400018827, тоді як документи за заявками №213 від 04.12.2024, №227 від 26.12.2024, №271 від 21.02.2025 та №301 від 20.03.2025 направлені 03.04.2025 та отримані відповідачем 08.04.2025 (експрес-накладна №59001350095562), а відтак, з урахуванням погодженого сторонами строку оплати - протягом 20 банківських днів з моменту отримання повного пакету документів - нарахування штрафних санкцій здійснювалося з наступного дня після спливу строку виконання відповідачем грошового зобов`язання (з 06.02.2025 та з 07.05.2025 відповідно). 
Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача у сумі 3 306,41 грн - судового збору та 4 400,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу, решту - 12 900,00 грн - залишити за позивачем.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до практики ЄСПЛ та ВС з цього питання.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Надання адвокатом послуг на професійну правничу допомогу при розгляді справи №909/151/26 підтверджується: договором №2 про правову допомогу від 30.01.2026, довіреністю від 30.01.2026, квитанцією до прибуткового касового ордера №01-02 від 02.02.2026, актом №2 приймання-передачі наданих послуг від 02.02.2026, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Разом із тим, згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019, що винесені у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд зазначає, що при визначені розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суд взяв до уваги ту обставину, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом, і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив значний час, а арифметичний розрахунок здійснено з використанням спеціалізованого сервісу платформи ЛІГА 360, на який не могло бути витрачено значну кількість часу, а саме - 5 год. 20 хв, як вказано у акті №2 приймання передачі наданих послуг від 02.02.2026.
Отже, оцінивши заявлені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17 300,00 грн та подані на їх підтвердження докази, які є тими самими доказами, які позивач обґрунтовував свої вимоги у справі №909/857/25, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають вимогам щодо реальності, розумності їх розміру, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору (критерії, визначені статтею 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України).
Враховуючи складність справи, виконані представником позивача роботи (надані послуги), принципи реальності, необхідності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу частково - у розмірі 4 400,00 грн.
В частині вимоги про стягнення з відповідача гонорару успіху у сумі 3 000,00 грн, слід відмовити, оскільки такі вимоги за наведених обставин, є безпідставними.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
позов задоволити частково.
Стягнути з ТОВ "Екоберрі" (код ЄДРПОУ 43119247, вул. Пасічна, буд. 41, кв.28, м. Івано-Франківськ, 76008) на користь ТОВ "Тантум Логістик" (код ЄДРПОУ 41089834, вул. Княгині Ольги, буд.100Е, кв. 6, м. Львів, Львівська обл., 79053) - 128 377,90 грн (сто двадцять вісім тисяч триста сімдесят сім гривень дев`яносто копійок) - пені, 40 930,38 грн (сорок тисяч дев`ятсот тридцять гривень тридцять вісім копійок) - інфляційних втрат, 18 568,98 грн (вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто вісім копійок) - 3 % річних, 3 306,41 грн (три тисячі триста шість гривень сорок одну копійку) - судового збору та 4 400,00 грн (чотири тисячі чотириста гривень) - витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
В решті - відмовити.
Витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 12 900,00 грн (дванадцять тисяч дев`ятсот гривень) - залишити за позивачем.
В задоволенні вимоги про стягнення гонорару успіху (премії) у сумі 3 000 грн (три тисячі гривень) - відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 15.05.2026

Суддя І. М. Скапровська