Номер провадження: 22-ц/813/607/26 
Справа № 947/41493/24
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 
за участю: 
секретаря Козлової В.А.,
апелянта ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_1 – адвоката Каплуна О.Б.,
представника ОК «ЖБК «Морський 1» - адвоката Чукітової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каплун Олег Борисович, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2025 року, ухваленого під головуванням судді Цирфи К.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Інвест-Прогрес», Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд» про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва,

встановив:

25.12.2024 року Науменко В.В., діючий в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства (далі – ПП) «Інвест-Прогрес», Обслуговуючого кооперативу (далі – ОК) «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1», Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Добробут», ТОВ «Прогресбуд» про розірвання договору інвестування від 19.09.2006 № ЗБ/ЧП-3-47 та договору про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 28.03.2007 № ЗБ/ЧП-3-143, а також стягнення сплачених за договорами коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 4 628 899,18 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані наступним.
У 2006 та 2007 роках між ОСОБА_2 та ПП «Інвест-Прогрес» були укладені договори інвестування та пайової участі в будівництві об`єктів нерухомого майна, предметом яких є 2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 у повному обсязі виконала свої зобов`язання, а саме сплатила пайову вартість вказаних квартир в загальному розмірі 630 824,90 грн. Натомість відповідачі (ПП «Інвест-Прогрес» та його правонаступник ОК «ЖБК «Морський 1») свої зобов`язання не виконали, після зведення будинку означені квартири позивачу не передали, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду з вимогою про розірвання зазначених договорів та відшкодування заподіяної майнової шкоди, з урахуванням індексу інфляції. 

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.2, а.с.17-20).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Каплуна О.Б., ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.56-63).
У відзиві на апеляційну скаргу ОК «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.108-118).

Крім того, додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2025 року з ОСОБА_1 на користь ОК «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» було стягнуто судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (т.2, а.с.21-22).
У встановленому законом порядку додаткове рішення суду від 01.10.2025 року учасниками у справі не оскаржується і не спростовано.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, щовін є неналежним позивачем. При цьому суд вказав, що у цій справі стороною спірних правовідносин є ОСОБА_2 . Натомість ОСОБА_1 (позивач) є лише її представником за довіреністю.
Оскільки ЦПК України не передбачає можливості заміни позивача та/або залучення співпозивача за життя належного позивача, то підстав для процесуального правонаступництва у цій справі не вбачається. 

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.
Так як вбачається із позовної заяви, у тому числі уточненої (т.1, а.с.2-8,115-120), позивачем у справі зазначений саме ОСОБА_1 , з яким у відповідачів по справі не було жодних стосунків.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він діяв не як позивач, а як представник ОСОБА_2 на підставі виданої нею нотаріально посвідченої довіреності на його ім`я (т.1, а.с.12-14), є неспроможними, так як згідно позовної заяви, у тому числі уточненої (т.1, а.с.2-8, 115-120), позивачем у справі зазначений саме ОСОБА_1 , з яким у відповідачів по справі не було жодних стосунків. Разом з тим, ОСОБА_2 взагалі не залучена до участі у справі.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність судового розгляду справи. 
У відповідності до ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каплун Олег Борисович, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 25.06.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева