КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 699/1973/24-цГоловуючий у суді І інстанції Ільєва Т.Г.
Провадження № 22-ц/824/5653/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Корсунь-Шевченківського відділення акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1  звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської областіз позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») в особі філії Корсунь-Шевченківського відділення АТ «Ощадбанк», в якому просила зобов`язати відповідача відшкодувати їй завдану матеріальну та моральну шкоду на загальну суму 10 199,60 грн.
Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1  передано за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та її представник тричі не з`явилися у призначені судові засідання без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином і заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, що свідчить про незацікавленість сторони позивачки у розгляді справи, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Щодо поданих ОСОБА_2 заяв про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, суд звернув увагу, що даною особою не надано належних доказів з приводу наявності повноважень на представництво інтересів  ОСОБА_1 , оскільки він не надав доказів, що є адвокатом або законним представником.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивачки - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів зазначив, що в суду першої інстанції не було процесуальних підстав для залишення позову без розгляду, оскільки він, як представник ОСОБА_1., неодноразово через систему «Електронний суд» надсилав до Печерського районного суду міста Києва клопотання про здійснення судового засідання в режимі відеоконференції з Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області у зв`язку з відсутністю коштів прибути до міста Києва та в дні призначених у справі судових засідань 29 липня, 27 серпня, 06 жовтня 2025 року прибував до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області, розпорядник вмикав комп`ютер для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, але з`єднання з Печерським районним судом міста Києві не відбулося.
Представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Калюжний С.С. надіслав на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення -без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції надав належну оцінку поведінці сторони позивачки щодо неявки у судові засідання 29 липня, 27 серпня, 06 жовтня 2025 року та постановив ухвалу про залишення позову без розгляду з додержанням норм процесуального права.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в апеляційній скарзі просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» в особі філії Корсунь-Шевченківського відділення АТ «Ощадбанк» про відшкодування коштів було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін на 29 липня 2025 року (а.с. 94, 95, т. 1).
Судові повістки про виклик до суду на 29 липня 2025 року були направленні і доставлені до електронного кабінету АТ «Ощадбанк» та на електронну адресу (пошту) ОСОБА_1. 09 червня 2025 року (а.с. 160, 161, т. 1).
09 липня 2025 року представник позивачки за довіреністю - ОСОБА_2 за допомогою підсистеми ЄСІТС«Електронний суд» надіслав до суду клопотання про здійснення судового засідання 29 липня 2025 рокув режимі відеоконференції з Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області (а.с. 149-153, т. 1).
14 липня 2025 року ОСОБА_2 надіслав до суду через підсистему «Електронний суд» заяву, у якій зазначив про неотримання повідомлення суду щодо запрошення на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та надав згоду на отримання процесуальних документів, у тому числі судових повісток, в електронній формі (а.с. 154, т. 1).
На обох вказаних клопотаннях (заявах) міститься резолюція судді «До виконання» та «Організувати виконання».
24 липня 2025 року представник позивачки - ОСОБА_2 повторно за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслав до суду першої інстанції клопотання про здійснення судового засідання 29 липня 2025 рокув режимі відеоконференції з Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області (а.с. 156-159, т. 1).
Відповідно до матеріалів справи, зокрема й протоколу судового засідання від 29 липня 2025 року, процесуальне рішення з даного питання не приймалось, суд першої інстанції оголосив перерву до 27 серпня 2025 року у зв`язку з неявкою позивача в судове засідання (а.с. 162, т. 1).
29 липня 2025 року Печерський районний суд міста Києва сформував судову повістку про виклик до суду ОСОБА_1 на 27 серпня 2025 року (а.с. 162, т. 1).
Згідно із довідкою секретаря судового засідання Романенко Д.С. від 27 серпня 2025 року цивільну справу № 699/1973/24-ц було знято з розгляду в судовому засіданні, яке призначено на 27 серпня 2025 року, у зв`язку із зайнятістю судді Ільєвої Т.Г. по розгляду клопотань слідчих органів. Наступне судове засідання призначено на 06 жовтня 2025 року (а.с. 165, т. 1).
27 серпня 2025 року Печерський районний суд міста Києва сформував судову повістку про виклик до суду ОСОБА_1 на 06 жовтня 2025 року (а.с. 169, т. 1).
06 жовтня 2025 року суд першої інстанції залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України (а.с. 172-175, т. 1).
Як визначено частиною першою та другою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, при повторній неявці сторін.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
За змістом вимог частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача за умови, що він був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Тобто у даному випадку правове значення має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Отже, умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача. При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, від 20 травня 2021 року у справі № 522/13928/15, від 18 серпня 2021 року у справі № 495/9414/15-ц, від 10 лютого 2022 року у справі № 756/16448/18, від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однак, вищевказані норми процесуального права застосовані судом першої інстанції неправильно.
Так, повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України у спосіб, який забезпечує фіксацію повідомлення або виклику.
Згідно із частинами першою, третьою статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (частина шоста статті 128 ЦПК України).
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).
Апеляційний суд зауважує, що повідомлення сторін про час та місце розгляду справи суд здійснює відповідно до статті 128 ЦПК України. Якщо в матеріалах справи немає доказів про повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином.
За змістом частини другої статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.
Суд першої інстанції вказав, що про призначені судові засідання на 27 серпня та 06 жовтня 2025 року позивачка повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток та розміщення інформації на сайті Печерського районного суду міста Києва.
В матеріалах справи наявні судові повістки про виклик у вказані судові засідання у справі № 699/1973/24-ц, оформлені 29 липня 2025 року та 27 серпня 2025 року судом першої інстанції на ім`я позивачки  ОСОБА_1 (а.с. 162, 169, т. 1).
Проте у справі відсутні жодні відомості щодо направлення цих судових повісток позивачці засобами поштового зв`язку та/або її представнику за довіреністю - ОСОБА_2 до електронного кабінету підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», а також отримання розписок чи повідомлень про доставку судових повісток зазначеним особам.
Не містять таких відомостей і картки руху документів (судових повісток) у справі № 699/1973/24-ц в електронній формі підсистеми «Електронний суд».
Самі по собі сформовані судом першої інстанції судові повістки про виклик до суду без доказів їх фактичного надіслання та отримання стороною позивачки не свідчить про виконання судом обов`язку із належного повідомлення вказаного учасника справи про дату та час її судового розгляду.
Таким чином, наявні у матеріалах справи докази не можуть вважатися належним повідомленням позивачки про дату, час і місце проведення судових засідань 27 серпня 2025 року та 06 жовтня 2025 року, в останньому з якихсуд вирішив залишити позовну заяву без розгляду.
При цьому в розпорядженні Печерського районного суду міста Києва були дані про наявність у представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 зареєстрованого електронного кабінету у ЄСІТС, проте суд першої інстанції судові повістки йому не направляв, зазначивши в оскаржуваній ухвалі, що він належним чином не підтвердив наявність в нього повноважень на представництво інтересів позивачки, оскільки не надав доказів, що є адвокатом або законним представником.
Це твердження суду першої інстанції також є помилковим.
Частиною першою, другою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Відповідно до частин першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (частина друга статті 60 ЦПК України).
Таким чином, у цивільному процесуальному законі передбачені випадки, в яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність, зокрема, це стосується спорів, що є малозначними.
За змістом частин першої, другої статті 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Процесуальний закон визначає, що представники сторін, третіх осіб, а також осіб, які за законом мають право звертатися до суду в інтересах інших, можуть діяти у судовому процесі або за правилами самопредставництва, або як власне представники. Останніми можуть бути: адвокати, законні представники, а у випадках, визначених у процесуальних законах, зокрема у малозначних справах, справах незначної складності, - інші особи (стаття 60 ЦПК України). Повноваження саме цих представників підтверджують документи, визначені у статті 62 ЦПК України.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження вказав, що позивачкою пред`явлено вимогу, яка згідно частини шостої статті 19 ЦПК України належить до малозначних справ та у відповідності до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Відтак, представником позивачки у розглядуваній справі може бути фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, та повноваження якої підтверджені, зокрема, довіреністю.
Частиною першою статті 237 ЦК України встановлено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Згідно із частиною першою, третьою статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. Довіреності, посвідчені зазначеними посадовими особами, прирівнюються до нотаріально посвідчених.
Представник позивачки - ОСОБА_2 до своїх клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції долучив довіреність від 07 липня 2025 року, посвідчену секретарем виконавчого комітету Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за реєстровим № 11, якою  ОСОБА_1 уповноважила  ОСОБА_2 представляти її інтереси, у тому числі в судах усіх ланок з питань захисту її законних прав та інтересів із наданням необхідного обсягу повноважень (а.с. 153, 159, т. 1).
Суд першої інстанції не звернув уваги на особливості представництва у малозначних справах та помилково вважав, що представник ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 належним чином не підтвердив наявність в нього повноважень на представництво інтересів позивачки у цій справі.
Більше того, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду з підстав повторної неявки позивачки у судове засідання, суд не врахував, що судове засідання 27 серпня 2025 року не відбулося внаслідок зняття справи № 699/1973/24-ц із судового розгляду, а тому відсутнядруга поспіль неявка позивачки у судове засідання як така.
За наведених вище обставин суд першої інстанції не дотримався обов`язкових умов для застосування передбачених частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивачки в судове засідання, про яке вона не була повідомлена належним чином.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
Отже, висновки суду першої інстанції про залишення без розглядупозовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» в особі філії Корсунь-Шевченківського відділення АТ «Ощадбанк» про відшкодування коштів ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень процесуального законодавства та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не може вважатися законним та обґрунтованим.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, відсутні підстави для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року скасувати, справу № 699/1973/24-цнаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23 квітня 2026року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній