05.05.2026
Справа № 497/1963/25
Провадження № 2-о/497/18/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Раца В.А.,
секретаря – Божевої І.Д., 
розглянувши у порядку окремого провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Болграда, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті, - 
ВСТАНОВИВ:
08.08.2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з цією заявою та просить постановити судове рішення, яким встановити факт смерті громадянина України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Кіровськ, Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Улакли, Волноваського району (назва старого району - Великоновосілківський), Донецької області, у віці 55 років, причина смерті - масивна крововтрата, множинні вогнепальні поранення тулуба і ніг, на вулиці, пошкодження в результаті воєнних дій, від вибухів і уламків.
Вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір`ю, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . Заявниця є внутрішньо переміщеною особою та на даний час фактично проживає в с.Оксамитне Болградського району. Її син – ОСОБА_2 є громадянином України та внаслідок збройної агресії РФ ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 55 років, помер. Документами, які підтверджують факт його смерті у селі Улакли, Волноваського району, Донецької області, є медичне свідоцтво про смерть (його фотокопія) та свідоцтво про смерть, які видані органами невизнаної ДНР. Вона звернулася до заінтересованої особи для проведення державної реєстрації смерті її сина, але їй було відмовлено. Оскільки син помер у с.Улакли, яке на даний час є територією активних бойових дій, органи державної влади України не здійснюють свої повноваження в повному обсязі, у зв`язку з цим вона не має можливості отримати документ, що може бути підставою для проведення державної реєстрації смерті. Встановлення даного юридичного факту необхідне їй для проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та отримання свідоцтва про смерть, встановленого зразка та подальшого використання вказаного документа у цивільно-правових відносинах, тому заявниця звертається до суду з цією вимогою.
Ухвалою судді від 20.08.2025 року відкрито провадження по справі.
10.12.2025 року до суду надійшло письмове пояснення від представника заявника - ОСОБА_3 , яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності від 07.08.2025 року, що посвідчена начальником Ізмаїльсько-Арцизького відділу надання безоплатної правничої допомоги на підставі ч.2 ст.62 ЦПК України, ч.3 ст.245 ЦК України, ст.59 КАСУ України за №48 (а.с.28), в якому вона пояснила, що метою звернення до суду є проведення реєстрації смерті в органах ДРАЦС у встановленому законодавством України порядку та отримання свідоцтва про смерть у відповідності до законодавства України (а.с.39-41).
Ухвалою суду від 11.12.2025 року було вирішено заслухати пояснення заявника в судовому засіданні.
23.03.2026 року від представника заявника ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів. Додаткових доказів та пояснень до суду так й не надійшло.
Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, про причину своєї неявки суд не повідомили.
Представник заінтересованої особи - начальник Болградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тріщук М. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу, своєї позиції з приводу заявлених вимог не висловила (а.с.35).
Згідно зі ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Заявниця є внутрішньо переміщеною особою з 01 листопада 2024 року, що підтверджується довідкою від 01.11.2024 року за № 5118-5003517304 та проживає на території Болградського району за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11), також вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження відповідно до ст.126, 133, 135 СК України №00051222981 від 15.05.2025 року в якому його матір`ю вказана ОСОБА_4 (а.с.16) та витягом з застосунку «Дія» щодо укладення 16.07.1979 року шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , після реєстрації якого дружина присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.17). 
Відповідно до поданої заяви ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 загинув у селі Улакли, Волноваського району (назва старого району – Великоновосілківський), Донецької області від масивної крововтрати, множинних вогнепальних поранень тулуба і ніг, на вулиці, тілесні ушкодження в результаті воєнних дій, від вибухів і уламків, це зазначено в медичному свідоцтві про смерть серії 21 №2011 17629, виданого 06 травня 2025 року Державним бюджетним закладом Донецької Народної Республіки «Республіканське бюро судово-медичної експертизи» (а.с.12) та підставі якого видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 06 травня 2025 року Докучаєвським міським відділом записів актів громадянського стану Управління ЗАГС ДНР (а.с.13).
Заявниця у своїй заяві зазначає, що вона звернулась до Болградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для проведення державної реєстрації смерті її сина – ОСОБА_2 , їй було відмовлено та усно роз`яснено, що надана фотокопія медичного свідоцтва про смерть не може бути підставою для державної реєстрації смерті та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п.9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (ст.317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури різняться між собою та мають певні особливості.
Пунктом 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (ч.1 ст.318 ЦПК України).
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті.
Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 встановлено, що підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д)повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України уразі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Таким чином, однією з підстав для проведення державної реєстрації смерті особи, є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Отже, суд вправі застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів.
У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник посилається на копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06 травня 2025 року та медичного свідоцтва про смерть серії 21 №201117629 від 06.05.2025 року, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження.
Дані копії містять відмітку заявника про їх відповідність оригіналам.
Оригінали цих документів суду надані не були.
Разом з тим, критерії, яким повинні відповідати докази визначені цивільним процесуальним законодавством.
Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
За правилами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Отже, копія свідоцтва про смерть та копія медичного свідоцтва про смерть, за відсутності їх оригіналів, не можуть бути прийняті судом як доказ факту смерті особи, в тому числі в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території.
Фактично заявник на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України надала лише роздруковані з мобільного застосунку копії документів, оригіналів яких заявник не має, доказів протилежного суду не доведено, та які, у розумінні ст.95 ЦПК України, не є доказами у справі.
Інших доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, які б надавали можливість суду в сукупності дійти висновку про смерть особи на тимчасово окупованій території України заявником не надано, що унеможливлює задоволення заяви.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Достатність доказу або їх сукупності означає, що він або вони дозволяють дійти достовірного висновку про існування факту, у підтвердження якого вони зібрані. Якщо такого висновку дійти не можна, то це вказує на недостатність доказу або їхньої сукупності. Так, одиничний непрямий доказ завжди є недостатнім, тому що дозволяє зробити лише можливий, а не достовірний висновок про факт, що доказується. Недостатніми будуть також докази, що суперечать один одному, і ті, вірогідність яких сумнівна. Недостатні докази не можуть бути покладені в основу судового рішення доти, доки цей їх недолік не буде усунутий шляхом збирання додаткових доказів.
Разом з тим, встановлення факту смерті особи має важливе значення та породжує правові наслідки, а тому рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України заявником суду не надано, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ: 
У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя В.А. Раца