Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/3003/26
Номер провадження2/711/2108/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дмитренка О.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
24 березня 2026 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (вхідний №12798, а.с.1-2).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що сторони 28.09.2018 уклали шлюб, який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. 
У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Станом на день подання позову, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне проживання не здійснюється, рішення суду про розірвання шлюбу на даний час не ухвалено.
Також позивач у позові зазначає про те, що вона з дитиною проживає в м. Черкаси, а відповідно дитина перебуває на її повному утриманні; відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає; домовленості щодо участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини між сторонами не досягнуто.
Означені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: надання суду доказів надсилання копії позовної заяви з доданими до неї документами в паперовій формі листом з описом вкладення відповідачу ОСОБА_2 на адресу місця реєстрації його проживання: АДРЕСА_1 , зокрема, розрахункового документа встановленої форми та змісту (касового чеку, розрахункової квитанції тощо) про оплату послуги поштового зв`язку та опису вкладення, або, у випадку наявності у відповідача електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», то квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с.24-25). 
02 квітня 2026 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої, зокрема, долучено докази надсилання копії позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу ОСОБА_2 на адресу місця реєстрації проживання останнього (а.с.42-44). 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 10 год 30 хв 30 квітня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси (а.с.49-50).
До відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_2 , через підсистему «Електронний суд», подав відзив на позовну заяву, в мотивувальній частині якого звертає увагу суду на те, що він приймає активну участь в організації діяльності по збору коштів на потреби підрозділу, а в цивільному житті займається підприємницькою діяльністю з використанням своїх рахунків. У зв`язку з цим, відповідач констатує, що не можливо визначити чітко де його доходи, а де оборотні кошти.
Також відповідач звертає увагу суду на те, що він є батьком неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні, у зв`язку з чим просить встановити аліменти у фіксованій сумі – 150% прожиткового мінімуму (вхідний №13410/26, а.с.38-39). 
Аналогічні за змістом заперечення містяться в клопотанні відповідача ОСОБА_2 про долучення доказів від 04.04.2026 (вхідний №14641/26, а.с.54).
У визначений судом день та час позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик у судове засідання до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що отримана цим учасником справи 07.04.2026 о 11 год 17 хв 26 сек (а.с.52 зворот).
Пунктом 2 ч.4 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Водночас, 30 квітня 2026 року через підсистему «Елетрониий суд», позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без участі, в якій виявила волю на розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд позов задовольнити (вхідний №18720, а.с.59).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 30 квітня 2026 року о 10 год 30 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав.
Факт належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що отримана цим учасником справи 07.04.2026 о 11 год 19 хв 49 сек (а.с.23 зворот).
Пунктом 2 ч.4 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
З огляду на те, що 07.04.2026 о 11 год 19 хв 49 сек відповідач ОСОБА_2 отримав судову повістку про виклик до суду в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд», тому суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату (30 квітня 2026 року), час (10.30 год) і місце ( АДРЕСА_2 ) судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції сторін, висловлені письмово, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 28 вересня 2018 року уклали шлюб, який у цей же день зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №4776, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане 28.09.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, і яка засвідчена позивачем кваліфікованим електронним підписом у порядку, передбаченому п.27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що затверджене Рішенням Вищої ради правосуддя №1845/0/15-21 від 17.08.2021 (а.с.18).
Із безпосередньо дослідженої копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що видане 30 квітня 2020 року Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.16).
Також у судовому засіданні суд безпосередньо дослідив довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №7101-5003826717 від 26.09.2025 та №7101-5003826705 від 26.09.2025, зі змісту яких встановив, що позивач ОСОБА_1 та малолітня дочка сторін ОСОБА_3 зареєстровані перебуванням як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.3,5).
Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , що видане 21.11.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 , батьками якого є: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.40-41, 55)
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов таких висновків.
Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26.04.2001 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі – СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
З аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що Сімейним кодексом України на законодавчому рівні закріплений принцип рівності прав та обов`язків батьків, а відповідно брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, а не лише той з батьків з ким проживає дитина.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
З аналізу положень ст. 181, 183, 184 СК України суд робить висновок, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Водночас спосіб стягнення аліментів судом визначається виключно за заявою одержувача аліментів, тобто у конкретному випадку – позивача.
У зв`язку з цим, суд відхиляє заперечення відповідача щодо позовних вимог, що викладені у відзиві на позовну заяву, з призми необхідності визначення розміру аліментів у розмірі 150% прожиткового мінімуму, оскільки позивач виявила волю на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини саме у частці від доходу відповідача як батька малолітньої дитини, а не у твердій грошовій сумі або у відсотковому співвідношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є виключним правом лише позивача у справах про стягнення аліментів.
Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 того ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а малолітня дочка ОСОБА_3 вочевидь потребує такої допомоги зі сторони батька.
Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні малолітньої дитини, взаємний обов`язок батьків щодо її утримання, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, дійшов висновку, що законним та справедливим буде стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів на спростування як розміру аліментів, який позивач просить суд стягнути з відповідача, а також і незадовільних як стану здоров`я, так і матеріального стану відповідача та/або перебування на його утриманні батьків тощо, тобто обставин, що підлягають врахуванню судом під час визначення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей і обумовлені положеннями ст.182 СК України. 
Частиною 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас, суд відхиляє заперечення відповідача щодо розміру аліментів, який заявлений позивачем до стягнення, з призми того, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дитини – син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з огляду на таке.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що вказано у ст.76 ЦПК України.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 основного Закону України.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Із безпосередньо досліджених у судовому засіданні письмових доказів суд встановив, що надані відповідачем докази для заперечення проти задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів, не підтверджують те, що юридичний факт батьківства відповідача щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 безумовно свідчить про відсутність об`єктивної змоги відповідача сплачувати аліменти у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 . У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що син відповідача ОСОБА_5 вже 03.11.2026 досягне повноліття, а відповідно відповідач не матиме юридичного обов`язку його утримувати. 
Також суд відхиляє заперечення відповідача ОСОБА_2 з призми того, що він бере активу участь в організаційній діяльності по збору коштів для потреб підрозділу, а в цивільному житті займається підприємницькою діяльності із використанням відповідних рахунків, що унеможливлює чітке розмежуванням між доходами відповідача та оборотними коштами, з огляду на таке.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, відповідач не надав суду жодного належного і допустимого засобу доказування в розумінні ч.2 ст.76 ЦПК України щодо підтвердження тих юридичних фактів, що він бере активу участь в організаційній діяльності по збору коштів для потреб підрозділу, а в цивільному житті займається підприємницькою діяльності із використанням відповідних рахунків, що унеможливлює чітке розмежуванням між доходами відповідача та оборотними коштами, що є процесуальною перешкодою для надання належної правової оцінки означеним запереченням відповідача щодо розміру аліментів, який заявлений позивачем до стягнення з відповідача на утримання малолітньої дочки ОСОБА_7 .
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і вмотивованими, а тому такими, що підлягають до задоволення.
Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Суд звертає увагу учасників справи, що означеною нормою матеріального права безальтернативно визначений початок сплати аліментів за рішенням суду – від дня пред`явлення позову. 
У зв`язку з означеними положеннями матеріального права, аліменти з відповідача слід стягувати, починаючи з 24 березня 2026 року, тобто від дня пред`явлення ОСОБА_1 позову до суду.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Питання витрат на оплату судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Водночас, оскільки позивач подала позов через підсистему «Електронний суд», тому, згідно положень ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (відповідно до яких при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), розмір судового збору, що підлягав сплаті позивачем за подачу конкретної позовної заяви, складає 1 064,96 грн (1331,20 грн х 0,8).
Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 1064 грн 96 коп судового збору.
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись ст. 141, 150, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. 13, 49, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 247, 258, 264, 265, 354, 355, 430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини (однієї чверті) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 березня 2026 року, і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити рішення, в частині стягнення аліментів за один місяць, до негайного виконання
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 (дев`яносто шість) копійок судового збору. 
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складене 04 травня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий:	  	О.  В.  Петренко