Справа № 541/1520/26
Номер провадження 2/541/1436/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

30 червня 2026 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавська області в складі:
головуючого судді – Городівського О.А.,
за участю секретаря судового засідання – Ніколаєнко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
27 квітня 2026 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшли матеріали позовної заяви ТОВ «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 07.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 250307-002. Згідно з розділом «Предмет договору» кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 13157,89 грн на умовах строковості, зворотності та платності, шляхом перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених цим договором. Умовами Кредитного договору встановлено, що він набуває чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Зазначений кредитний договір № 250307-002 від 07.03.2025 року підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором U37185. Відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору позичальнику надано кредит у сумі 13157,89 грн. Умовами кредитного договору передбачено, що крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 24,00% (сума одноразової комісії складає 3157,89 грн.). Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Умовами кредитного договору передбачено: позичальник має зробити 12 щомісячних платежі; позичальник повинен вносити платежі щомісячно до 7 числа місяця закінчення відповідного розрахункового періоду користування кредитом. На банківський рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн., із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена кредитним договором, у розмірі 24,00%, що в грошовому еквіваленті 3157,89 грн. Згідно розрахунку кредитної заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 250307-002 від 07.03.2025 року станом на 28.01.2026 р. заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 53346,38 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9407,83 грн; прострочена заборгованість за процентами - 37453,03 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту - 3750,06 грн; строкова заборгованість за процентами - 2735,46 грн. При подачі позову про стягнення заборгованості кредитодавець сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн, а попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести до закінчення розгляду справи, становить 7000,00 грн.
Позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» суму заборгованості за кредитним договором № 250307-002 від 07.03.2025 року у розмірі 53346,38 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн та суму правничої допомоги за підготовку та направлення позовної заяви до суду та представництва інтересів позивача у суді у розмірі 7000,00 грн. 
Представник позивача у позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за відсутності позивача та ухвалення заочного рішення.
Інших заяв та клопотань по справі не надійшло.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 травня 2026 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 124).
Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у «розумні строки». Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі «Странніков проти України», де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі «розумності строку».
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться статтею 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні (ст. 530 ЦК України). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статті 610, 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Судом встановлено, що 07 березня 2025 року між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 250307-002. Зокрема, 07 березня 2025 року ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора «U37185» підписав кредитний договір з ТОВ «Кредитсервіс», а також паспорт споживчого кредиту що пропонується для клієнта ОСОБА_1 на умовах кредитного продукту «Рекредит» – «U28406». 
Відповідно до пункту 5.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії, в розмірі вказаному у договорі, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені договором.
Пунктами 5.3.-5.6. кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику шляхом перерахування на банківський (картковий) рахунок позичальника. Позичальнику надається кредит в розмірі передбаченому п. 3.1. договору – 13157,89 грн. Позичальнику перераховується на його картковий рахунок сума зазначена в пункті 3.2. – 10000,00 грн, договору в день укладення договору. Різниця між сумою зазначеною в п. 3.1. договору та сумою зазначеною в п. 3.2 є комісією за видачу кредиту, входить до тіла кредиту і утримується з позичальника за рахунок кредиту в день видачі кредиту.
Згідно з положеннями пункту 7.1. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю плату за користування кредитом (проценти) в наступному порядку: розрахунковим періодом для погашення процентів за кредитом вважається календарний місяць, наступний за звітним місяцем; в кожен розрахунковий період до 7 числа відповідного місяця позичальник зобов`язується сплатити суму щомісячного мінімального платежу та має право повністю або частково погасити заборгованість за кредитом та або за нарахованими і непогашеними процентами за користування кредитом. Сума щомісячного мінімального платежу на умовах даного договору складається зі 100% суми нарахованих процентів за звітний місяць.
А пунктом 7.3. кредитного договору встановлено, що застосовується три види фіксованої річної процентної ставки: проценти за перший місяць користування кредитом – 146,00% річних, проценти з другого по останній місяць користування кредитом – 361,55% річних, та проценти при дотриманні акційних умов за кожен день користування кредитом в акційний період – 146,00% річних. Проценти за договором нараховуються щоденно на неповернуту суму кредиту (залишок по тілу кредиту).
Перерахування позивачем 07 березня 2025 року кредитних коштів сумі 10000,00 грн за договором кредиту від 07 березня 2025 року № 250307- 002 на картковий рахунок відповідача підтверджується платіжною інструкцією від 07 березня 2025 року № 1603.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 28 січня 2026 року за період з 07 березня 2025 року по 28 січня 2026 року у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 53346,38 грн, з яких: 13157,89 грн – сума заборгованості по тілу кредиту; 40 188,49 грн – сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом. 
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 250307-002 від 07 березня 2025 року, заборгованість перед ТОВ «Кредитсервіс» за кредитним договором від 07 березня 2025 року № 250307-002 станом на 28 січня 2026 року (включно) складає 53346,38 грн, з яких: 9407,83 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 37453,03 грн – прострочена заборгованість за процентами; 3750,06 грн – строкова заборгованість за сумою кредиту; 2735,46 грн – строкова заборгованість за процентами.
20 березня 2026 року позивач направив відповідачу досудову вимогу щодо погашення заборгованості, про що свідчать опис вкладення у цінний лист та список згрупованих поштових відправлень від 20 березня 2026 року.
Докази повернення відповідачем кредиту повного розміру та сплати процентів в порядку та на умовах, передбачених спірним договором, у справі відсутні.
Таким чином, ТОВ «Кредитсервіс свої зобов`язання перед відповідачем виконало належним чином, перерахувавши 07 березня 2025 року на картковий рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 10000,00 грн.
Натомість ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав, чим порушив вимоги кредитного договору.
З огляду на вищенаведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2025 року № 250307-002 в розмірі 53346,38 грн, з яких: 9407,83 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 37453,03 грн – прострочена заборгованість за процентами; 3750,06 грн – строкова заборгованість за сумою кредиту; 2735,46 грн – строкова заборгованість за процентами, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2662 грн 40 коп.
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн.
Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями статті 137 ЦПК України.
Так, відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на надання правничої допомоги позивачем подано договір про надання правової допомоги від 25 січня 2023 року № 25-01/2023, додаткову угоду до договору від 25 січня 2023 року № 25-01/2023 про надання правової допомоги від 04 січня 2024 року, акт приймання-передачі справ на надання правової допомоги від 19 лютого 2026 року, акт від 02 квітня 2026 року № 3 приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 25 січня 2023 року № 25-01/2023. 
Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 4000,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 4- 13, 18, 76-81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (код ЄДРПОУ: 41125531, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вулиця Коновальця Євгена, будинок 36-Д, приміщення 65-з) заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2025 року № 250307-002 в розмірі 53346 (п`ятдесят три тисячі триста сорок шість) гривень 38 копійок, з яких: 9407,83 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 37453,03 грн – прострочена заборгованість за процентами; 3750,06 грн – строкова заборгованість за сумою кредиту; 2735,46 грн – строкова заборгованість за процентами.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (код ЄДРПОУ: 41125531, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вулиця Коновальця Євгена, будинок 36-Д, приміщення 65-з) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя	  	О.  А.  Городівський