Справа № 560/22196/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

29 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 089626 від 13 серпня 2025 року, згідно з якою з позивача стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_2 використовував належний Позивачу транспортний засіб для перевезення власних вікон, придбаних ним особисто для власних (некомерційних) побутових потреб, а саме для доставки цих вікон до свого місця проживання. Перевезення мало виключно приватний характер, здійснювалось ОСОБА_2 не з метою надання транспортних послуг, не з метою отримання прибутку і не на виконання договору перевезення вантажу.
Відповідно до ухвали від 02.01.2026, суд відкрив спрощене провадження без повідомлення учасників справи, та витребував докази.
19.01.2026 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що оскільки у водія належного позивачу транспортного засобу Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час здійснення перевезень 24.07.2025 була відсутня товарно-транспортна накладна чи інший визначений законом документ на вантаж, який підтверджував би факт перевезення вантажу з використанням даного транспортного засобу та учасників відповідних правовідносин, що було виявлено під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), зазначене формує у діяльності позивача склад порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: здійснення перевезень вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону №2344-ІІІ.
26.01.2026 до суду поступила відповідь на відзив, в якому позивач вказує, що власник транспортного засобу і автомобільний перевізник з точки зору закону не є тотожними. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який є лише знайомим позивача, не виконував доручення позивача, не перебуває з ним в трудових чи інших відносинах. ОСОБА_2 використовував належний позивачу транспортний засіб для перевезення власних вікон, придбаних ним особисто для власних (некомерційних) побутових потреб, а саме для доставки цих вікон до свого місця проживання. Перевезення у даному випадку мало виключно приватний характер, здійснювалось ОСОБА_2 не з метою надання транспортних послуг, не з метою отримання прибутку і не на виконання договору перевезення вантажу.
02.02.2026 до суду поступило Заперечення, в якому представник відповідача вказує, що не оформлення належним чином послуги перевезення вантажу, не спростовує сам факт здійснення 24.07.2025 перевезення транспортним засобом, що перевірявся, вантажу та жодним чином не спростовує наявність виявлених під час рейдової перевірки порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт та не може звільняти позивача від відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Водієм - ОСОБА_2 24.07.2025 виконувались перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки товарно-транспортної накладної та протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.
З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.
24.07.2025 посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) в Хмельницькій обл., А/Д Н-03, 280 км. При проведенні рейдової перевірки перевірено транспортний засіб марки Mercedes-Benz номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , за результатами якої встановлено порушення перевізником ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено відповідний Акт проведення перевірки № 068052 від 24.07.2025.
За змістом Акту проведення перевірки №068052 від 24.07.2025 посадовою особою виявлено порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме «водій здійснював внутрішні перевезення вантажу з м. Кам`янець-Подільський Хмельницької обл. - м. Хотин Чернівецької обл. Під час проведення перевірки встановлено у водія ОСОБА_2 відсутня товаро-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж; відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу. Порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-111 - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області № ОПШ089626 від 13 серпня 2025 року до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн. Вказано про допущення порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (арк. спр. 9).
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).
У ч.12 ст.6 Закону № 2344-III закріплено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу вимог ч.7 ст.6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.
Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з ч.ч.1-2 ст.48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Приписами статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При цьому, стаття 1 Закону України “Про автомобільний транспорт”, надає визначення основних термінів, які вживаються у даному законі, зокрема: автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення перевезення вантажів вантажними автомобілями.
Тобто, дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення.
Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі Правила №363), містять терміни та поняття, які вживаються в такому значенні:
Перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;
Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;
Замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни;
Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів;
Вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 законодавства, що врегульовують спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.
Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 25.02.2009 №207.
Відповідно до п.1 Переліку для водія юридичної особи або фізичної особи- підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах:
фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка;
товарно-транспортна накладна;
посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;
талон про проходження державного технічного огляду;
поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.
Виключна відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно- господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена у статті 60 Закону № 2344-ІІІ.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 цього Закону, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, Законом №2344-111 не розмежовується поняття надання послуг з перевезення вантажів та перевезення вантажів для власних потреб, відповідальність передбачена за здійснення будь-яких перевезення вантажів суб`єктами господарювання без документів, передбачених статтею 48 вказаного Закону.
Водій транспортного засобу ОСОБА_2 при здійсненні перевірки не надав товаро-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, а також протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, тому можна дійти висновку що порушення зазначене в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом є вичерпним, а оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена законно та правомірно.
Щодо твердження позивача про те, що ОСОБА_2 використовував належний позивачу транспортний засіб для перевезення власних вікон, придбаних ним особисто для власних (некомерційних) побутових потреб, а саме для доставки цих вікон до свого місця проживання; перевезення у даному випадку мало виключно приватний характер, здійснювалось ОСОБА_2 не з метою надання транспортних послуг, не з метою отримання прибутку і не на виконання договору перевезення вантажу, суд враховує, що ОСОБА_2 повідомив працівникам відповідача, що ОСОБА_1 в лікарні, тому ОСОБА_2 здійснює перевезення вантажу, що стверджено відеозаписом з нагрудної камери працівника Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.
Також, вказаним відеозаписом стверджено ненадання ОСОБА_2 протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, та не підтверджено інформацію про те, що ОСОБА_2 використовував належний позивачу транспортний засіб для перевезення власних вікон, адже такої інформації водій не повідомляв.
Крім цього, жодного доказу використання належного позивачу транспортного засобу для перевезення власних вікон, придбаних ним особисто для власних (некомерційних) побутових потреб, а саме для доставки цих вікон до свого місця проживання, позивач до суду не надав, як і водій, при проведенні перевірки 24.07.2026.
Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
На переконання суду, позивачем у даній справі не доведено протиправності оскаржуваної постанови, а відтак підстави для скасування останньої відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову в задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню на його користь.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Судові витрати, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29 червня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Соборна, 75,м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 39816845) 	

Головуючий суддя 		А.І. Петричкович