ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 червня 2026 року	Справа №160/35561/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАКАС" до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКАС» до Львівської митниці в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100449/2 від 10.11.2025;
визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/003168 від 10.11.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору (контракту) ТОВ «ЛАКАС» надано до митного оформлення митну декларацію з усіма необхідними документами, передбаченими частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а навпаки містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, що виключало можливість витребування митницею у декларанта додаткових документів у розумінні приписів частини 3 статті 53 Митного кодексу України. Позивач зазначає, що заявлена в митній декларації митна вартість товару у повній мірі збігається з митною вартістю, відображеною у поданих документах, тоді як усі зауваження митниці носять формальний характер та не свідчать про дійсну наявність розбіжностей. Крім того, позивач зауважує, що відповідач у спірному рішенні, окрім номера та дати митної декларації, взятої за основу для визначення митної вартості, не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив інформації і джерел, що використовувалися при визначенні митної вартості за резервним методом, що суперечить положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі №160/35561/25, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому Львівська митниця проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, який надійшов на адресу позивача, та перевірки поданих декларантом разом з митною декларацією документів встановлено, що в них містяться розбіжності, а також що подані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Відповідач зазначив, що за результатами розгляду поданих документів виник сумнів у правильності визначення декларантом митної вартості, який став підставою для витребування додаткових документів, однак належних документів декларантом надано не було, у зв`язку з чим митним органом правомірно застосовано резервний метод та прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості та картку відмови. На переконання відповідача, посадові особи митниці при прийнятті спірних рішень діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
У відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАКАС» зареєстроване 19.01.2017, про що вчинено запис №1224102000079808 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 41091267; основний вид діяльності за КВЕД: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАКАС» (покупець) та компанією SUZHOU MAKEIT TECHNOLOGY CO., LTD (Китай, продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №01.SMT.2025 від 29.08.2025 (далі – Контракт), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар у кількості та асортименті згідно з підписаними сторонами специфікаціями, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Ціна товару встановлюється в доларах США і зазначається у специфікації та експортному рахунку (інвойсі) на кожну поставку (пункт 2.1 Контракту); вартість упаковки з нанесенням маркування покупця включена в ціну (пункт 2.2 Контракту). Згідно з пунктом 3.2 Контракту продавець продає товар, зокрема, на умовах FOB SHANGHAI (згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010), що узгоджується сторонами і зазначається у відповідній специфікації на поставку.
На виконання умов Контракту сторонами підписано Специфікацію №1 від 29.08.2025, відповідно до якої погоджено поставку товару – волокна поліефірного штапельного, первинного, твердого 3Dх64 mm, білого, на загальну суму 41 074,96 доларів США, на умовах поставки FOB SHANGHAI (ІНКОТЕРМС 2010). Зазначеною специфікацією передбачено умови розрахунків: 12 322,00 доларів США – попередня оплата, 28 752,96 доларів США – оплата протягом 10 днів з моменту відвантаження. На виконання умов Контракту продавцем складено комерційний інвойс №MKT38250828-335 від 12.09.2025 на загальну суму 41 074,96 доларів США.
Оплату за товар здійснено покупцем у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №1 від 04.09.2025 на суму 12 322,00 доларів США та платіжною інструкцією в іноземній валюті №3 від 25.09.2025 на суму 28 752,96 доларів США, а також відповідними банківськими виписками, повідомленнями SWIFT та заявами про купівлю іноземної валюти.
З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару позивачем (в особі декларанта – ТОВ «ТЛС») до Львівської митниці подано електронну митну декларацію №25UA209230107037U0 від 10.11.2025, в якій митну вартість товару – «Волокна штапельні синтетичні з поліефірного волокна, не піддані кардо- чи гребенечесанню і не оброблені іншим способом для прядіння: поліефірне штапельне волокно, тверде, первинне, біле, розмір 3D х 64 мм, кількість 46 360 кг; виробник Suzhou Makeit Technology Co., Ltd; торговельна марка Makeit; країна виробництва – Китай» – визначено декларантом за основним методом (за ціною договору) на рівні 41 074,96 доларів США.
На підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з митною декларацією надано документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, перелічені у графі 44 цієї декларації, а саме: сертифікат якості, пакувальний лист, рахунок-проформу та комерційний інвойс №MKT38250828-335; коносаменти №264722355 від 19.09.2025 та №QN25090211 від 18.09.2025; автотранспортні накладні №6645 та №9712 від 06.11.2025; декларацію про походження товару; банківські виписки, заяви про купівлю іноземної валюти, повідомлення SWIFT та платіжні інструкції №1 від 04.09.2025 і №3 від 25.09.2025; рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг №РФ-28128 від 06.11.2025, №СФ-0000189 та №СФ-0000190 від 08.11.2025 і документи, що підтверджують вартість перевезення товару; виписку з бухгалтерської документації; прейскурант (прайс-лист) виробника та розрахунок ціни (калькуляцію) товару; Специфікацію №1 від 29.08.2025; Контракт №01.SMT.2025 від 29.08.2025 з додатковою угодою; договори про перевезення та договір про надання послуг митного брокера; електронний сертифікат про непреференційне походження товару; каталог та лист виробника; копію митної декларації країни відправлення №223120250003734584 від 13.09.2025.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, у зв`язку з чим повідомила декларанта про те, що подані ним документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Зокрема, митним органом зазначено, що: 1) декларантом не надано документи, що підтверджують якість товару (пункт 5.2 Контракту), а також виробника товару та торговельну марку; 2) прайс-лист №б/н від 29.08.2025 має суб`єктивний характер, оскільки містить цінову інформацію виключно на товари, заявлені за митною декларацією, та за формою і змістом повторює специфікацію; 3) митна декларація країни відправлення №223120250003734584 не містить дати експорту, не перекладена українською мовою, а у відомостях про умови поставки FOB не зазначено географічного пункту поставки; 4) рахунки на перевезення №РФ-28128 від 06.11.2025, №СФ-0000189 та №СФ-0000190 від 08.11.2025 не містять відомостей про особу перевізника, яка підписала рахунок; 5) винагорода експедитора за послуги з експедирування вантажу до місця ввезення на митну територію України документально не розмежована та не підтверджена; 6) у платіжних інструкціях №1 від 04.09.2025 та №3 від 25.09.2025 у графі «Призначення платежу» міститься посилання лише на контракт без зазначення інвойсу; 7) банківські платіжні документи (SWIFT) від 04.09.2025 та 25.09.2025 не містять обов`язкових реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті, визначених постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216.
На підставі частин 3, 4 статті 53 Митного кодексу України відповідач зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження числових складових митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом надано рахунки на транспорт та витяги з мережі Інтернет, проте, на думку митниці, документального підтвердження або спростування виявлених розбіжностей надано не було, у зв`язку з чим Львівська митниця заявлену митну вартість не визнала.
За результатами розгляду поданих документів Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100449/2 від 10.11.2025, відповідно до якого митну вартість товару скориговано за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України. У рішенні зазначено про неможливість застосування методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних (стаття 59 Кодексу) та подібних (аналогічних) товарів (стаття 60 Кодексу) у зв`язку з відсутністю відповідної інформації, а також методів на основі віднімання та додавання вартості (статті 62, 63 Кодексу) у зв`язку з відсутністю вартісної основи для розрахунку. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація №25UA209230086832U2 від 13.09.2025, за якою митна вартість товару зі схожими характеристиками («волокна штапельні») становить 1,96 дол. США/кг; коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні та умови поставки не здійснювалося.
На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості Львівською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/003168 від 10.11.2025, причиною прийняття якої зазначено рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100449/2 від 10.11.2025. Скориставшись правом, передбаченим частиною 7 статті 55 Митного кодексу України, позивач задекларував зазначену партію товару, а митний орган випустив товар у вільний обіг за митною декларацією №25UA209230107204U3 від 10.11.2025; сума додаткових нарахувань (ввізне мито та податок на додану вартість) внаслідок коригування склала 355 081,22 грн.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100449/2 від 10.11.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/003168 від 10.11.2025.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням митного контролю та митного оформлення товарів, які переміщуються через митний кордон України, а також визначенням їх митної вартості, регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VI (далі – МК України).
Відповідно до частини 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно з частинами 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частина 2 статті 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а саме: 1) декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа; 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Наведена норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, частиною 3 якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи, а також узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності, спрощення законної торгівлі, гласності та прозорості.
За правилами частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, перелік яких визначений цією нормою. Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з підстав, визначених частиною 3 статті 53 МК України. З наведеним кореспондуються положення пункту 2 частини 5 статті 54 МК України, за змістом якої митний орган має право письмово запитувати від декларанта додаткові документи лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів. Згідно з частиною 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, заявлена декларантом митна вартість вважається визнаною автоматично.
За приписами частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо ним у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів. Згідно з частиною 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень МК України дає підстави для висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта. При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.06.2019 у справі №803/667/17, від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16.
Наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України. Відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості дійшов висновку про наявність у наданих документах низки розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак суд не погоджується з такими висновками, з огляду на таке.
Щодо зауважень митного органу про ненадання декларантом документів, що підтверджують якість товару, виробника товару та торговельну марку, суд зазначає, що відповідно до вимог МК України сертифікат якості та документи, що підтверджують виробника товару та торговельну марку, не належать до переліку документів, які підтверджують митну вартість товару. Відповідно до умов Контракту ціна товару не поставлена в залежність від його якості, а тому ненадання продавцем сертифіката якості та документів, що підтверджують виробника товару і торговельну марку, може свідчити про невиконання продавцем умов Контракту в частині надання сертифіката, проте не може свідчити про заниження митної вартості. Виконання чи невиконання умов договору випливає з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем, тоді як Львівська митниця не є тим органом, на який законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових правочинів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №815/137/17 та від 22.08.2019 у справі №810/2784/18.
Щодо тверджень митниці про суб`єктивний характер прайс-листа суд зазначає, що прайс-лист та комерційна пропозиція є документами довільної форми, типова форма яких чинним, у тому числі міжнародним, законодавством не встановлена. Згідно із загальноприйнятою світовою практикою прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару (найменування товару, кількість, ціну з обов`язковим зазначенням валюти, умови поставки тощо). Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей, а так само та обставина, що прайс-лист містить цінову інформацію на товари, заявлені за митною декларацією, та узгоджується зі специфікацією, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товару, оскільки відомості прайс-листа знайшли своє підтвердження у первинних документах – специфікації та інвойсі. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №0840/3083/18, від 13.09.2019 у справі №820/859/17 та від 06.02.2020 у справі №520/10709/18.
Щодо посилань відповідача на те, що митна декларація країни відправлення №223120250003734584 не може бути взята до уваги через відсутність у ній дати експорту, ненадання її перекладу українською мовою та незазначення географічного пункту поставки, суд зазначає таке. Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) для підтвердження заявленої митної вартості, та в розумінні частини 2 статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товару. Декларант не впливає на порядок заповнення експортної декларації та подає її митному органу у тому вигляді, в якому отримав від відправника, а посадова особа митного органу не навела чинних норм законодавства країни відправлення, які регламентують порядок заповнення такої декларації. Щодо ненадання перекладу суд зазначає, що відповідно до статті 254 МК України митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації; натомість відповідач не обґрунтував, які саме дані митної декларації країни відправлення є необхідними для такої перевірки та не могли бути отримані з інших поданих документів. Числові показники митної декларації країни відправлення є універсальними та зіставляються з відомостями інвойсу, коносаментів і платіжних документів, а тому надані експортні документи у сукупності з іншими документами підтверджують поставку товару, і відсутність у них відмітки про дату експорту чи перекладу не може бути самостійною підставою для невизнання заявленої митної вартості.
Щодо транспортної складової митної вартості суд зазначає таке. Поставка товару здійснювалася на умовах FOB SHANGHAI (Інкотермс-2010), за якими продавець відповідає за доставку товару до порту відправлення та завантаження його на борт судна, а з моменту завантаження на борт судна всі подальші витрати та ризики переходять до покупця, у зв`язку з чим позивач повинен оплатити транспортування товару з порту відправлення до кордону України. На підтвердження понесених витрат на транспортування товару позивачем надано коносаменти №264722355 від 19.09.2025 та №QN25090211 від 18.09.2025, автотранспортні накладні №6645 і №9712 від 06.11.2025, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг №РФ-28128 від 06.11.2025, №СФ-0000189 та №СФ-0000190 від 08.11.2025, документи, що підтверджують вартість перевезення товару, та договори про перевезення. Зазначені документи у сукупності підтверджують вартість перевезення оцінюваного товару, а та обставина, що в рахунках на перевезення не зазначено відомостей про особу перевізника, яка їх підписала, не впливає на числові значення складових митної вартості та сама по собі не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості.
Щодо посилання відповідача на те, що винагорода експедитора за послуги до місця ввезення на митну територію України документально не розмежована, суд зазначає, що транспортні витрати підтверджені наданими позивачем рахунками-фактурами про надання транспортно-експедиційних послуг та документами, що підтверджують вартість перевезення товару, які містять відомості про вартість таких послуг. Митний орган не зазначив, які саме числові складові вартості перевезення є непідтвердженими, та не довів, що позивачем до митної вартості не включено будь-яку її обов`язкову складову, а саме лише припущення про можливе невключення частини експедиторської винагороди не може бути підставою для коригування митної вартості за відсутності доведених розбіжностей у поданих документах.
Щодо зауважень митниці до поданих декларантом платіжних інструкцій та банківських платіжних документів (SWIFT) суд зазначає таке. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо рахунок сплачено, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція повинна містити інформацію, яка дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати платника та отримувача, їх рахунки, суму операції, а також інші реквізити, необхідні для належного виконання платіжної операції. Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, визначено перелік обов`язкових реквізитів платіжної інструкції, серед яких – призначення платежу, при цьому платник заповнює реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб надати повну інформацію про платіжну операцію. Чинне законодавство не містить визначення поняття «повнота інформації» у контексті заповнення зазначеного реквізиту, що свідчить про його оціночний характер, та не встановлює обов`язку зазначення у такому реквізиті реквізитів рахунку-фактури (інвойсу). Подані позивачем платіжні інструкції №1 від 04.09.2025 та №3 від 25.09.2025 містять посилання на Контракт, дату здійснення операції, суму платежу в доларах США та реквізити рахунків сторін, що узгоджується з іншими поданими документами, а загальна вартість товару у розмірі 41 074,96 доларів США на момент митного оформлення була сплачена у повному обсязі. Обов`язок перевірки відповідності заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті покладений на надавача платіжних послуг, а тому посилання митного органу на невідповідність платіжних інструкцій та повідомлень SWIFT вимогам зазначеної постанови є необґрунтованим і не може слугувати підставою для коригування митної вартості.
Суд вважає, що надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують заявлену митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Натомість зазначені митницею у повідомленні декларанту та рішенні про коригування митної вартості зауваження за своїм змістом носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.
Щодо визначення відповідачем митної вартості за резервним методом суд зазначає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої митної вартості. Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від низки обставин і визначається в кожному конкретному випадку. Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати переважного значення порівняно з наданими декларантом первинними документами про товар. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №815/6827/17, від 22.04.2019 у справі №815/6242/17 та від 07.08.2018 у справі №815/3400/17.
Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 у справі №818/1186/17 зазначив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації відповідних інформаційних систем митного органу, оскільки така база не містить усіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 27.07.2018 у справі №809/1174/17 та від 08.02.2019 у справі №825/648/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, взятого за основу, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися при визначенні митної вартості із застосуванням другорядних методів.
Разом з тим у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні відомості про порівняння умов поставки та характеристик оцінюваного товару з товаром за митною декларацією №25UA209230086832U2 від 13.09.2025, яка слугувала джерелом коригування, не зазначено пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії, умови поставки та комерційні умови, що свідчить про непроведення відповідачем детального дослідження зазначеної митної декларації. За таких обставин спірне рішення не містить інформації, передбаченої пунктами 2, 4 частини другої статті 55 МК України, що не дає підстав вважати його обґрунтованим.
Таким чином, зауваження митного органу до наданих на підтвердження заявленої митної вартості документів, викладені у спірному рішенні, суд уважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару. Відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування основного методу не були спростовані відповідачем.
При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в цьому випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товару за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за основним методом не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування іншого методу визначення митної вартості.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на особливій важливості принципу належного урядування, відповідно до якого державні органи, коли йдеться про питання загального інтересу, повинні діяти вчасно, в належний та якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Рисовський проти України»).
З огляду на наведене рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100449/2 від 10.11.2025 прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку прийняттю відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/003168 від 10.11.2025, суд зазначає таке. Згідно з частиною 12 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації. Як зазначено у пунктах 8.1, 8.2 розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів оформлюється картка відмови, в якій зазначаються причини відмови та роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації. Підставою для прийняття спірної картки відмови №UA209230/2025/003168 від 10.11.2025 стало прийняте митним органом рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100449/2 від 10.11.2025. Оскільки судом встановлено протиправність зазначеного рішення про коригування митної вартості, картка відмови №UA209230/2025/003168 від 10.11.2025, яка є похідною від нього, також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. При цьому відповідачем не доведено належними доказами правомірність своїх рішень у спірних правовідносинах.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, у сумі 4260,97 грн. підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКАС» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100449/2 від 10.11.2025.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/003168 від 10.11.2025, прийняту Львівською митницею.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКАС» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4260,97 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова