КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2026 року м. Київ справа №320/62567/25
Київський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Білоноженко М.А.,
розглянувши у приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )	
до	Міністерства оборони України (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_4)	
про	визнання протиправним та скасування частини рішення, зобов`язання вчинити дії	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд, з урахуванням уточнень:
- визнати протиправним та скасувати пункт 10 Рішення Міністерства оборони України, оформленого Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №54/в від 20.06.2025 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як батьку сержанта ОСОБА_2 , внаслідок його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі підпункту «а» пункту 1 статті 16-2, підпункту 1 пункту 2 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" 20 грудня 1991 року №2011-XII в редакції, яка діяла станом на дату загибелі;
- зобов?язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 лютого 2025 року штатна 18 Регіональна військово-лікарська комісія встановила, що захворювання ОСОБА_2 , а саме: Кардіогенний шок , гострий трасмуральний інфаркт задньої стінки міокарда пов`язані із проходженням військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання штатної 18 Регіональної військово-лікарської комісії №1871 від 14.05.2024 року. Вважає, що позивач, як батько померлого під час проходження військової служби військовослужбовця має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. 25 вересня 2025 року комісія Міністерства оборони України прийняла рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Комісія зазначила: Згідно з листом Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 01 лютого 2024 року №322 під час проведення судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,57% (проміле). Причиною смерті ОСОБА_2 став Кардіогенний шок , гострий трасмуральний інфаркт задньої стінки міокарда. Відповідач, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги, безпідставно послався на факт виявлення в крові ОСОБА_2 етилового спирту в концентрації 0,57%, ототожнивши цю обставину із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а також із наявністю дій, вчинених у стані алкогольного сп`яніння, що нібито спричинили його смерть. Позивач зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не складався та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не виносилася. Вказує, що юридичного факту вчинення ним адміністративного правопорушення не існує, а тому, і підстав для застосування ст. 16-4 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей немає. Стверджує, що відповідач не довів, що смерть настала внаслідок дій у стані алкогольного сп`яніння. Висновки Відповідача базуються виключно на результатах токсикологічного дослідження, яке лише констатує наявність етилового спирту у крові, але не встановлює причинно-наслідкового зв`язку між його наявністю та смертю військовослужбовця. Ні в матеріалах службового розслідування, ні в медичній документації не зазначено про будь-які активні чи небезпечні дії ОСОБА_2 у стані сп`яніння, які могли б прямо або опосередковано призвести до смерті. Згідно з медичною документацією, смерть ОСОБА_2 настала раптово під час перебування на службі внаслідок гострого інфаркту міокарда. Жодних обставин, що вказували б на нещасний випадок, травмування, конфлікт чи інші дії, які могли б бути наслідком алкогольного сп`яніння, не встановлено. Стверджує, що висновки військово-лікарської комісії підтверджують зв`язок захворювання із проходженням військової служби. Факт зазначення у протоколі засідання військово-лікарської комісії, що захворювання, яке призвело до смерті, пов`язане із проходження військової служби, є спростуванням вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення чи дій у стані сп`яніння. Зазначає, що виявлення етилового спирту в крові ОСОБА_2 могло бути обумовлено застосуванням медичних препаратів, що містять спирт, під час надання медичної допомоги перед настанням смерті. Просив позов задовольнити.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому останній зазначив, з посиланням на те, що у померлого виявлений етиловий спирт 0,57 проміле, батько проживає на окупованій території, що підтверджується листом Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 01.02.2024 №322. Вказує, що положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено складання протоколу про адміністративні правопорушення відносно померлої особи, при цьому не складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно померлої особи не свідчить, що таке правопорушення не вчинялося такою особою. Стверджує, що дія Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей дія цього Закону не поширюється на позивача, син якого помер під час проходження військової служби внаслідок вчинення адміністративного правопорушення. Вважає, що вказані докази свідчать про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення в тій мірі, яка надає можливість зробити висновок про обґрунтованість відмови виплаті спірної допомоги за пунктами а і б частини 1 ст. 16-4 Закону № 2011-ХІІ. Зазначає, що обставини смерті ОСОБА_2 не відносяться до визначених Законом випадків можливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Вважає, що Комісія Міністерства оборони України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Просив у задоволенні позову відмовити.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти висновків, викладених у відзиві на позовну заяву, з посиланням на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду, та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Розглянувши адміністративну справу, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до акту службового розслідування військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 було евакуювано з місця тимчасової дислокації підрозділу бригадою швидкою медичної допомоги до лікувального закладу, проте військовослужбовець помер у дорозі.
Згідно з листом Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 01.02.2024 №322 під час проведення судово-токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,57‰. Причиною смерті ОСОБА_2 « Кардіогенний шок , гострий трансмуральний інфаркт задньої стінки міокарда (ІНФОРМАЦІЯ_3)».
Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 05.01.2024 Відділом державної реєстрації смерті у м.Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вбачається з доповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.04.2025 №3800, на підставі поданих документів ОСОБА_1 встановив, що останній, як батько загиблого, не має права на одержання ОГД.
В примітках вказано: У померлого виявлений етиловий спирт 0,57 проміле. Батько проживає на окупованій території. Витяг з ІАС "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості"не надав. Документи подаються за вимогою. Сімейний стан: мати ОСОБА_3 , проживає м.Мелітополь, дочка ОСОБА_4 . 2013 р.н., проживає з матір`ю ОСОБА_5 м.Мелітополь, шлюб з ОСОБА_5 , розірваний 15.01.2018.
20.06.2025 Комісія Міноборони розглянувши подані ОСОБА_1 документів стосовно виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у зв`язку із загибеллю (смертю) сина ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), дійшла висновку про відмову в призначені та виплаті ОГД на підставі ст.16 4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата ОГД не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення.
За результатами розгляду поданих документів Комісією Міноборони прийнято рішення, оформлене протоколом, від 20.06.2025 №54/в про відмову в призначенні ОГД на підставі ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Позивач, не погоджуючись з рішенням Міністерства оборони України, звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Вирішуючи вказаний спір суд зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-ХІІ).
Згідно із статтею 16 пунктом 1 Закону України №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп. 2 п. 2 ст. 16 Закону України №2011-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Статтею 16-1 Закону України №2011-ХІІ визначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї загиблих (померлих) осіб, до яких зокрема належать вдова (вдівець), батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті).
Пунктом «б» частини 1 статті 16-4 Закону встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво, захворювання), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975 - у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.).
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Пунктом 4 Порядку №975 визначено випадки, коли призначається одноразова грошова допомога.
Пунктом 5 Порядку №975 встановлено кому призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Відповідно до пункту 29 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної 18 Регіональної ВЛК від 14.05.2025 №1871 причина смерті ОСОБА_2 Кардіогенний шок, гострий трансмуральний інфаркт задньої стінки міокарда, що підтверджується військово-обліковими документами, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби, а тому посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на факт перебування на час смерті солдата у стані алкогольного сп`яніння як на підставу для відмови у виплаті одноразової допомоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Верховний Суд в постанові від 18 березня 2024 року у справі №120/13997/21-а зазначив, що відомості, які зазначені у зокрема, у постанові військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті військовослужбовця та довідці, що свідчить про причини та обставини смерті військовослужбовця, мають важливе значення і є вирішальними для органу, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, на якого покладено обов`язок перевірити, чи не настала смерть військовослужбовця за обставин, що виключають можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону України № 2011-XII.
Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 640/6477/19, аналізуючи положення пункту 1 статті 16-4 Закону № 2011-XII та пункту 19 Порядку № 975, дійшов висновку, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.
Трактування положень пункту 1 статті 16-4 Закону № 2011-XII у зазначеній інтерпретації узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.04.2018 (справа № 802/1869/17-а), від 04.03.2020 (справа № 813/2071/17) та від 15.06.2022 (справа № 826/4813/18).
Відповідно до обставин даної справи, жодним органом не було встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок вчинення ним певних дій у стані алкогольного сп`яніння, які призвели до смерті.
Крім того суд враховує, що відповідач не надав суду жодних доказів того, що ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за статтею 172-20 КУпАП в судовому порядку, а тому посилання відповідача, як на підставу для відмови у виплаті одноразової допомоги на те, що загибель (смерть) ОСОБА_2 є наслідком вчинення адміністративного правопорушення також не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що за своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).
Будь-які належні та достатні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_2 дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть, відсутні, та відповідачем до матеріалів справи не долучені, а тому слід зробити висновок про те, що доводи відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу членам його родини із посиланням на статтю 16-4 частину 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підтверджуються матеріалами справи.
Під час судового розгляду справи відповідач не довів належними та достовірними засобами доказування правомірність прийнятого рішення, а тому рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом №54/в від 20.06.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо вимоги позивача зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), військовослужбовця, що відповідає 500-кратному прожиткового мінімуму, суд зазначає наступне.
Вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача суд виходить із такого.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.
Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Отже, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.
Так, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сімейний стан загиблого сина позивача є: мати ОСОБА_3 , проживає м.Мелітополь, дочка ОСОБА_4 . 2013 р.н., проживає з матір`ю ОСОБА_5 м.Мелітополь, шлюб з ОСОБА_5 , розірваний 15.01.2018.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 січня 2025 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його сина солдата сержанта ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду по даній справі.
У зв`язку з чим позовні вимоги належить задовольнити частково.
Враховуючи, що позов належить задовольнити частково, а позивач поніс судові витрати із сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 605,60 грн.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (АДРЕСА_2; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_4) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 10 Рішення Міністерства оборони України, оформленого Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №54/в від 20.06.2025 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як батьку сержанта ОСОБА_2 , внаслідок його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі підпункту «а» пункту 1 статті 16-2, підпункту 1 пункту 2 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" 20 грудня 1991 року №2011-XII в редакції, яка діяла станом на дату загибелі.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 січня 2025 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його сина солдата сержанта ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду по даній справі.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (АДРЕСА_2; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_4).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.