Єдиний унікальний номер справи № 761/5288/26
Провадження № 33/824/2317/2026

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2026 року, прийняту відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за ст. 122-4 КУпАП,
В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 566302 від 14.01.2026 року встановлено, що 07 січня 2026 року о 22 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Сузукі», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Хрещатик біля будинку № 2 в місті Києві, будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди з  транспортним засобом марки «Тойота», номерний знак НОМЕР_2 , не зупинила транспортний засіб і залишила місце пригоди, чим порушила вимоги п.2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно зі ст. 122-4 КУпАП.
Постановою Шевченківського районного суду Києва від 05 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП і застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, 15 березня 2026 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2026 року в частині накладеного стягнення, застосувавши до неї адміністративне стягнення в межах передбачених санкцією 122-4 КУпАП, не пов`язаного з позбавленням права керування транспортними засобами. Також в прохальній частині апеляційної скарги апелянт зазначила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.
Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків:
У судовому засіданні, 14 травня 2026 року ОСОБА_1 та її захисник - Бердов Є.В. підтримали доводи наведені в апеляційній скарзі, просили апеляційну скаргу задовольнити. 
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Водночас, апеляційний суд вказує про відсутність підстав для розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з огляду на те, що такий строк апелянтом не пропущено, оскільки оскаржувана постанова була винесена судом першої інстанції 05 березня 2026 року, а скаргу подано апелянтом 15 березня 2026 року, тобто в межах 10-денного строку з дня винесення постанови.

Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що суд першої інстанції не взяв надані ОСОБА_1 пояснення і застосував до неї максимальний вид адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Апелянт вважає таке стягнення занадто суворим. Вказує, що в судовому засіданні надала пояснення щодо того, що місце пригоди залишила неумисно, оскільки не відчула зіткнення з автомобілем, а незначний звук з лівого боку сприйняла за потрапляння мокрого снігу від коліс автомобілів, що рухалися у зустрічному напрямку. Вказує, що притягається до адміністративної відповідальності вперше, на її утриманні перебуває неповнолітній син, автомобіль використовується нею для поїздок з сином до спортивного закладу, на відпочинок, а також у село до родичів для оздоровлення дитини на період канікул. 
Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП у справіпро адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу/посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.
При винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, повністю доведена та підтверджується, крім пояснень ОСОБА_1 , наданих нею у судовому засіданні, наступним: протоколами про адміністративні правопорушення; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди; письмовими поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.
При визначенні виду адміністративного стягнення, суд першої інстанції враховуючи характер та обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, беручи до уваги відсутність відомостей про щирість визнання нею вини та усвідомлення суспільної небезпечності наслідків вчинених діянь, відсутність даних про те, що транспортний засіб є її джерелом доходу, а також те, що остання тривалий час переховувалася від відповідальності, поки її не виявили працівники поліції, вважав за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст. 122-4 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
Однак суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Так, відповідно до вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ст. 34 КУпАП, обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:
1) щире розкаяння винного;
2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди та ін.
Оскільки наведений у ст. 34 КУпАП перелік обставин, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, не є вичерпним, суддя при накладенні адміністративного стягнення може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не передбачені цією статтею.
Санкцією ст. 122-4 КУпАП передбачено передбачені наступні види стягнень:
- накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
- або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років,
- або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Разом з тим за наявності альтернативного виду стягнення у виді штрафу, суд першої інстанції в постанові достатньо не обґрунтував підстав для обрання ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.
Висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника найбільш суворого виду адміністративного стягнення, є необґрунтованим.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП ОСОБА_1 раніше не притягувалася, вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала.
З приводу залишення місця ДТП, ОСОБА_1 стверджувала, що порушила п. 2.10 а ПДР України неумисно, адже не відчула зіткнення з автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_2 і саме тому не могла припустити, що за її участі сталася пригода. 
Під час розгляду справи судом першої інстанції дані обставини не враховані та належним чином не перевірені, а мотиви відхилення пояснень ОСОБА_1 не наведені. 
Позбавивши ОСОБА_1 права керування транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є надто суворим за викладених обставин.
Згідно зі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинилаадміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.
Апеляційний суд, не переглядаючи фактичні обставини справи, що встановлені судом першої інстанції, вважає можливим пом`якшити накладення адміністративного стягнення, замінивши його на штраф в межах санкції ст. 122-4 КУпАП.
При накладенні на ОСОБА_1 стягнення, апеляційний суд враховує особу правопорушника, дані що правопорушення нею вчинено вперше, визнання вини, незначний характер пошкоджень та відсутність тяжких наслідків. 
За таких обставин, відповідно до вимог ст.294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе змінити ОСОБА_1 захід стягнення в межах, передбаченою санкцією ст.122-4 КУпАП і застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2026 року, прийняту відносно ОСОБА_1 , змінити в частині застосування до неї адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, замінивши його на штраф у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн 00 коп.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба