РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в складі судді - Галінської В.В. 
секретар судового засідання - Музичук В.В.
справа № 569/14360/25,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Полюховича Руслана Михайловича, звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних в розмірі 657 909 грн 57 коп., а також судові витрати в розмірі 6 579 грн 10 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґгрунтовані тим, що 25.09.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, зареєстрований у реєстрі за № 1982 та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Шпинтою Аллою Євгеніївною.
Відповідно до умов договору позики, позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 134 330 грн 00 коп., що еквівалентно 26 600 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору.
Згідно договору позики, відповідач зобов`язувався повернути зазначену суму у строк до 25 вересня 2017 року. Як зазначається, ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав.
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 701 801 грн 00 коп. на підставі вказаного договору позики.
28.03.2018 року Рівненський міський суд Рівненської області по справі № 569/14836/17 задоволив позов частково в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 699 746 грн 78 коп.
Окрім цього, за твердженням позивача, відповідач систематично ухилявся від належного виконання свого обов`язку, незважаючи на рішення суду, відкриття виконавчого провадження.
У зв`язку з тривалим невиконанням зобов`язання, позивач вважає, що було завдано матеріальних збитків, оскільки внаслідок інфляційних процесів грошові кошти, які підлягали поверненню, істотно знецінилися та втратили свою реальну вартість станом на момент закінчення виконавчого провадження.
Отже, ОСОБА_1 вказує, що має законне право на стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 28.03.2018 (дати ухвалення рішення Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/14836/17) до 20.05.2025 (дата закінчення виконавчого провадження).
Ухвалою суду від 17.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому просив застосувати строк позовної давності, вказав про неможливість нарахування даних коштів у зв`язку із воєнним станом, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі т стягнути судові витрати, які пов`язані з розглядом справи.
Представником позивача було подано відповідь на відзив, у якій заперечено доводи відповідача та заявлено вимогу про задоволення позову.
Представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив.
Представником позивача було подано додаткові письмові пояснення.
Ухвалою суду від 20.11.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
15.12.2025 адвокатом Якобчуком Павлом Олександровичем було подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 16.12.2025 заяву представника позивача про забезпечення позову про стягнення індексу інфляції та 3 % річних було задоволено.
Судом вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку у праві спільної часткової власності ОСОБА_2 на приміщення офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у межах ціни позову.
31.12.2025 представником відповідача було подано до Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16.12.2025 про забезпечення позову.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22.01.2026 було відкрите провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Представником позивача було подано додаткові письмові пояснення, у яких просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16.12.2025 у справі № 569/14360/25 про застосування заходів забезпечення позову без змін.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та їх обґрунтування підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача підтримав обґрунтування наведені у заявах по суті справи, просив відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що 25.09.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, зареєстрований у реєстрі за № 1982 та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Шпинтою Аллою Євгеніївною, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 134 330 грн 00 коп., що є еквівалентом 26 600 доларів США, із зобов`язанням повернути їх до 25.09.2017.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 701 801 грн 00 коп. на підставі договору позики.
Рівненський міський суд Рівненської області по справі № 569/14836/17 ухвалив рішення від 28.03.2018, яким вирішив позов задоволити частково в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 699 746 грн 78 коп.
Виконавчий лист по справі №569/14836/17 видано Рівненським міським судом Рівненської області 11.07.2018.
16.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області – Ярмошевич Наталією Олексіївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №569/14836/17, виданого 11.07.2018.
20.05.2025 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №63049060.
Отже, незважаючи на ухвалення рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.03.2018 та відкриття виконавчого провадження 16.09.2020, відповідач упродовж тривалого часу не забезпечив його виконання, у зв`язку з чим рішення суду виконано лише після спливу значного проміжку часу.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заборгованість у спірних правовідносинах була остаточно визначена судовим рішенням, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим первинні договірні правовідносини між сторонами зазнали трансформації у зобов`язання, підтверджене судовим рішенням.
З моменту набрання рішенням законної сили та пред`явлення його до виконання між сторонами виникли виконавчі правовідносини, в межах яких позивач набув статусу стягувача, а відповідач боржника у розумінні Закону України «Про виконавче провадження». Вказані правовідносини є самостійним етапом та спрямовані на примусове виконання судового рішення.
Окрім цього, доводи відповідача щодо необхідності застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України суд вважає безпідставними, оскільки після ухвалення судового рішення правовідносини сторін виникають не з договору, а безпосередньо з акту правосуддя, що виключає можливість застосування вказаних норм до вказаних правовідносин.
Отже, суд дійшов висновку, що вимоги відповідача щодо застосування строків позовної давності є необґрунтованими, такими, що не підтверджуються обставинами справи та нормами законодавства, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню, а підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає.
Разом з тим суд зазначає, що така зміна характеру правовідносин не припиняє самого грошового зобов`язання, а також не звільняє боржника від відповідальності за порушення строків його виконання. Сутність зобов`язання як грошового зберігається, а тому до нього підлягають застосуванню положення статті 625 Цивільного кодексу України, які передбачають обов`язок боржника відшкодувати інфляційні втрати та сплатити 3% річних у разі прострочення виконання.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 921/542/20 визначено, що ухвалення судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє грошового зобов`язання боржника та не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, з урахуванням чого у кредитора наявне передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України право на нарахування трьох процентів річних за весь час прострочення зобов`язання до моменту його фактичного виконання».
Постанова Великої Палати Верховного Суду по справі № 686/7081/21 від 03 жовтня 2023 року встановлює: «Стаття 625 ЦК України входить до розділу І "Загальні положення про зобов`язання" Книги п`ятої ЦК України. Тому ця стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або законом. Інфляційні втрати та 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України слід нараховувати до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання». 
Суд також враховує, що протягом тривалого періоду невиконання рішення суду відбулося істотне знецінення національної валюти, що об`єктивно призвело до зменшення реальної вартості грошових коштів, які підлягали стягненню, та, відповідно, до порушення майнових прав позивача.
Як убачається з матеріалів справи, у рішенні Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/14836/17 від 28.03.2018 року у справі визначено гривневий еквівалент 699746 грн 78 коп., до іноземної валюти 26 600 доларів США, перерахований у гривню за офіційним курсом Національного банку України на день звернення позивача до суду.
Оскільки заборгованість не була погашена своєчасно, а курс національної валюти змінювався у період між датою ухвалення судового рішення та датою фактичного виконання зобов`язання, відповідач фактично сплатив меншу кількість гривень, необхідну для еквівалентного погашення тієї ж суми боргу в іноземній валюті.
Таким чином, у результаті зміни валютного курсу відбулося істотне знецінення національної валюти, що призвело до втрати реальної вартості коштів, які підлягали сплаті позивачу. З метою відновлення фактичної вартості грошового зобов`язання, що виникло через зміну офіційного курсу валюти, позивач має право на стягнення відповідної суми.
За таких обставин, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не забезпечив належного та своєчасного виконання судового рішення, а також не надав суду належних і допустимих доказів на спростування наведених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 наявні законні підстави для звернення з вимогами про стягнення з відповідача суми з урахуванням ст. 625 ЦК України, як форм цивільно-правової відповідальності, спрямованої на відновлення порушеного майнового становища.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6 579 (шість тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 10 коп. 
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному ст. 137 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Враховуючи категорію та незначну складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, об`єм доказової бази, предмет спору, ціну позову, а також критерії розумності та пропорційності, обгрунтованими є витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3 % річних - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 657909 (шістсот п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`ять) грн. 57 коп., що складаються з інфляційного збільшення в розмірі 508584 (п`ятсот вісім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 79 коп. та 3% річних в розмірі 149324 (сто сорок дев`ять тисяч триста двадцять чотири) грн. 78 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 6579 (шість тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн 10 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 

Суддя -