УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №281/586/25 Головуючий у 1-й інст. Свинченко Г. Д. 
Категорія 96 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й. 
за участю секретаря 
судового засідання Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №281/586/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Лугинська селищна рада Коростенського району Житомирської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення юридичного факту 
за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 
на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Свинченко Г.Д. 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання у АДРЕСА_1 , в період з 6 серпня 1999 року по 1 грудня 1999 року.
На обґрунтування заяви зазначає, що має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), є непрацюючим пенсіонером та проживає по АДРЕСА_1 . 
Вказує, що народилася та постійно проживала спочатку в с. Боричі, а потім в селищі Лугини Коростенського (Лугинського) району, зазначені населені пункти віднесені до зони гарантованого добровільного відселення. 
Однак, внаслідок сімейних обставин протягом періоду з 6 серпня 1999 року по 1 грудня 1999 року проживала в смт Лугини (на даний час - селище Лугини) Коростенського району (раніше - Лугинського району) Житомирської області без реєстрації місця проживання.
Вказує, що має право на пільги та компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, право на підвищення до пенсії. Оскільки з 1 січня 2025 року їй не було встановлено таке підвищення, вона звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області з відповідною заявою. 
ГУПФУ в Житомирській області повідомлено, що їй не було встановлено підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки за результатами звірки з Єдиним державним демографічним реєстром періоди її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не відповідають вимогам законодавства.
Таким чином, встановлення даного факту має для неї юридичне значення і впливає на її права і обов`язки. 
Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 2 грудня 2025 року заяву задоволено.
Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт того, що ОСОБА_1 , постійно проживала в період з 6 серпня 1999 року по 1 грудня 1999 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що розгляд заявлених ОСОБА_1 вимог повинен здійснюватися у позасудовому порядку. При цьому заявник не позбавлена можливості здійснити захист свого права шляхом оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо неврахування періоду її проживання у зоні добровільного відселення, звернувшись до суду з відповідним позовом у порядку адміністративного судочинства.
Звертає увагу на те, що вказаний факт не може розглядатися в судовому порядку, а відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена в суді.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу заявник не скористалась.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована в с. Бобричі, Коростенського району з 26.04.1986 року по 26.05.1993 року та в селищі Лугини, Коростенського району з 27.05.1993 року по 06.08.1999 року, з 01.12.1999 року по даний час, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 13.08.2025 року. 
На письмове звернення заявника від 12 березня 2025 року листом ГУПФУ в Житомирській області роз`яснено, що відповідно до постанови КМУ від 27 грудня 2024 року № 1524, у 2025 році факт проживання у зоні безумовного ( обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених статтею 43 Закону України « Про Державний бюджет України на 2025 рік», у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному демографічному реєстрі, реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин: особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 1 січня 1993 року.
Також у вказаному листі зазначено про те, що за результатами звірки з Єдиним демографічним реєстром періоди проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення не відповідають вимогам Постанови №1524. 
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що становлення факту постійного проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , в період з 6 серпня 1999 року по 1 грудня 1999 року має для заявника юридичне значення, оскільки є підставою для оформлення довідки про проживання із зазначенням відповідних періодів та подальшого формування пакету документів для звернення до ГУПФУ в Житомирській області за призначенням відповідної пенсії.
Однак такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміст заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що встановлення факту постійного проживання на території гарантованого добровільного відселення протягом вказаного періоду необхідне заявнику для реалізації права на пільги, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: на доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.
Відповідно до положень частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до частини другої статті 351 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18) за заявою про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, сформульовано висновок про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення пенсії підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.
Отже, чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.
Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у частині першій статті 315 ЦПК України. Встановлення факту проживання особи на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до цього переліку не віднесено.
Та обставина, що у частині другій статті 315 ЦПК України законодавець зазначив про можливість встановлення в судовому порядку також й інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не свідчить про те, що суд вправі встановлювати факт проживання особи на території, яка зазнала радіоактивного забруднення, адже для встановлення такого факту існує інший, позасудовий порядок.
Суд касаційної інстанції неодноразово наголошував на тому, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу у встановленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. 
Слід зауважити, що у разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди, насамперед, перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про те, що справа за вказаною заявою підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 255 ЦК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому, таке правило стосується як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17).
Частиною першою статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції за вказаних вище обставин, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384, 389 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області  задовольнити частково. 
Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2025 року   скасувати.
Провадження у справі №295/11554/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Лугинська селищна рада Коростенського району Житомирської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення юридичного факту - закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий Судді