Справа № 344/4779/26 
Провадження № 22-ц/4808/1193/26 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Пнівчук О.В., Мальцевої Є.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 квітня 2026 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р. в м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
В березні 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №71787275.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 27.03.2025 укладено договір факторингу № 27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників №14 від 26.08.2025 до Договору факторингу № № 27/03/25 від 27.03.2025 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 12308 грн.
В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора (ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»), вони б були перераховані на рахунки позивача та зараховані на погашення існуючої заборгованості.
Вищезазначений договір позики укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним цифровим підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 02.04.2025 укладено договір позики №117378.
Між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 26.08.2025 укладено договір факторингу №26082025 та відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №26082025 від 26.08.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача в сумі 7950 грн.
Позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №71787275 від 02.04.2025 в розмірі 12 308 грн, з яких 4 000 грн заборгованість за основною сумою боргу; 188 грн за відсотками; 600 грн за комісією; 7520 грн за пенею. За договором позики №117378 від 02.04.2025 в розмірі 7 950 грн з яких: 2 500 грн заборгованість за основним боргом; 7,25 грн за відсотками; 442,75 грн за комісією; 5 000 грн за пенею.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 квітня 2026 року задоволено частково позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості в загальному розмірі 7 206 грн:
- за договором позики №71787275 від 02.04.2025 в розмірі 4 256 ( чотири тисячі двісті п`ятдесят шість) грн, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 188 грн сума заборгованості за відсотками; 68 грн сума заборгованості за комісією;
- за договором позики №117378 від 02.04.2025 в розмірі 2 950 грн, з яких 2 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 7,25 грн сума заборгованості за відсотками, 442, 75 грн сума заборгованості за комісією. 
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1 183, 81 гривень судового збору.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на незаконність рішення суду в частині стягнення з нього судового збору.
Зазначає, що судом було встановлено та зазначено у своєму рішенні, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни третьої групи.
Судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до п.13 ч.1 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю в наслідок війни.
Зсилаючись на ч.6 ст. 141 ЦПК України, апелянт вважає, що законом забороняється стягувати судовий збір яка пільги незалежно від результату розгляду справи. Суд помилково застосував пропорційний принцип стягнення витрат з особи, яка має пільгу встановлену законом.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 183,81 грн.
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що згідно п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Із наданих відповідачем документів вбачається, що відповідач є інвалідом 3 групи, а тому не є особою, яка у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.
П. 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Однак, у цій справі предметом спору є захист порушеного права ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке полягає у невиконанні договірних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитними договорами шляхом стягнення заборгованості за ними.
Отже, відповідач не належить до категорії осіб, що звільняються від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 с. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки в даній справі не вирішується питання його соціального захисту як військовослужбовця. 
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.
Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції апелянт оскаржує в частині стягнення з нього судового збору, то в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Задовольняючи частково позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції в частині стягнення судового збору дійшов висновку, що судовий збір згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягнення таких судових витрат.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Встановлено, що відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.08.2020 ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України (а.с. 74).
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 09.03.2026 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни та має право на пільги встановлені законодавством України (а.с. 75).
Відповідності до п. 9 ч. 1 с. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
У статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблено висновок, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII».
Предметом спору у цій справі є захист порушеного права ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що полягає у невиконанні договірних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитними договорами шляхом стягнення заборгованості за ними. Отже уцій справі не порушуються питання щодо поновлення і захисту прав  ОСОБА_1 як учасника бойових дій.
З врахуванням вищенаведеного вбачається, що  ОСОБА_1 у цій справі не може бути звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю 3 групи чи як учасник бойових дій (особа з інвалідністю внаслідок війни).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення в оскаржуваній апелянтом частині.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову складено 11 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:       І.В. Бойчук
Судді:         О.В. Пнівчук           Є.Є. Мальцева