Справа № 932/14257/25
Провадження № 2/932/4408/25

ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
веб-сайт: https://bs.dp.court.gov.ua
телефон приймальні судді 099 520 65 95

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року       м. Дніпро 
Шевченківський районний суд м. Дніпра у складі 
головуючого судді Ярощук О.В. 
за участі секретаря судового засідання Фещенко К.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «АКЦЕНТ-БАНК») до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості –

установив:

короткий опис справи
Представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» - Шкапенко О.В. (далі-Позивач) звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1 (далі-Відповідач) про стягнення суми заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 28.12.2020 року, будучи клієнтом банку, ОСОБА_1 уклала з банком кредитний договір №AD56CT155101067127 щодо надання останній кредиту в розмірі 70 000,00 грн. строком на 64 місяці (тобто до 27.04.2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 50,00% річних. 
Відповідачка невиконувала належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 04.06.2025 року становить 122 373,57 грн., з яких: 64 720,22 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 57 653,35 грн. загальний залишок заборгованості за процентами. Оскільки на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав банку, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Тому, у відповідності до статей 509, 525, 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, Позивач просить стягнути із Відповідача на його користь:
- заборгованість за Кредитним договором у розмірі 122 373 гривень 57 копійок, з яких:
- 64 720,22 грн заборгованість за кредитом;
- 57 653,35 заборгованість за відсотками;
- судові витрати, які складають зі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень.
позиції сторін
Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі.
щодо належного повідомлення відповідача
Відповідачка повідомлялася про розгляд справи належним чином, шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації ( АДРЕСА_1 , зареєстрована із 17.04.2008 року по теперішній час), однак правом на подання заяв, клопотань, відзиву не скористалася.
Належних дій для отримання судової кореспонденції не вчинила. До суду повернувся судовий конверт. 
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду.
У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.
докази, досліджені судом
1.Анкета-заява про приєднання до Умов та правила надання банківських послуг в А-Банку.
2. Паспорт споживчого кредиту “Швидка готівка”.
3. Заява Клієнта № AD56CT155101067127 від 28.12.2020 року.
4. Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
5. Розрахунок заборгованостi за договором № AD56CT155101067127 вiд 2020-12-28, укладеного мiж АТ "АКЦЕНТ-БАНК" та клiєнтом ОСОБА_1 , станом на 04.06.2025, згідно якого загальна сума заборгованості за Кредитним договором складає 122 373 гривень 57 копійок. 
6.Меморіальний ордер N TR.16219202.18648.373 0410009 вiд 28.12.2020 р. згідно якого відповідачці перераховано 70 000 грн. на виконання умов Договору № AD56CT155101067127 від 28.12.2020 року.  
7.Виписка по кредиту за період із 28.12.2020 - 03.06.2025.
8.Паспорт Відповідачки.
судом встановлено та висновки суду
Судом встановлено, що відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та 28 грудня 2020 року за умовами укладеного кредитного договору №AD56CT155101067127 отримала кредит у розмірі 70000,00 грн. із сплатою процентів у розмірі 50,00 % щорічно.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Долучений паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою, містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, однак дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору.
На підтвердження позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 04.06.2025 року заборгованість складає 122 373,57 грн., з яких: з яких: 64 720,22 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом, 57 653,35 грн. загальний залишок заборгованості за процентами. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.12.2020 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи його не містять, а тому суд не встановив, що саме із цим Витягом з Умов відповідачка ознайомилася і погодилася із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позову розмірах і порядках нарахування.
Частиною шостої статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга статті 9 Закону України "Про споживче кредитування"). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).
Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі III «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).
Також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження №61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження №61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що вона підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування.
Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20).
Як вбачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, однак дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору.
Отже, враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є лише пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має виключно інформаційний характер для споживача, факт належного повідомлення відповідача про умови кредитування, зокрема щодо сплати процентів, шляхом підписання паспорта споживчого кредиту не є доведеним.
На підставі викладеного, відсутні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитом, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів погодження відповідачкою умов щодо їх сплати.
За відсутності підтверджень щодо конкретних Умов та правил надання банківських послуг, запропонованих відповідачці, а також з огляду на відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, паспорт споживчого кредиту не може вважатися складовою укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки не підтверджують належним чином факту погодження таких умов сторонами.
Доводи позивача про належне укладення кредитного договору та прийняття відповідачкою його умов шляхом використання кредитних коштів, у тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що позичальник був ознайомлений із відповідними умовами та погодилася з ними під час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов Банку.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що відповідно до заявлених позовних вимог та розрахунку розміру заборгованості з відповідачки слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 64 720,22 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Зважаючи на встановлено, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками.
щодо судового збору
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 64 720,22*100/122 373,57 грн=52,88%. 2422,40*52,88%=1280,96 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280,96 гривень.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 133, 141, 258, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд - 

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № AD56CT155101067127 від 28.12.2020 року у розмірі 64 720,22 (шістдесят чотири тисячі сімсот двадцять гривень) 22 коп.
Стягнути із  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» судові витрати у виді судового збору в розмірі у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят гривень) 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення ухвалено 12.05.2026.
Відомості сторін:
Позивач: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», код ЄДРПОУ 14360080, юридична адреса: м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11.
Відповідач:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 .

Суддя Оксана ЯРОЩУК