Справа № 560/4241/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

26 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., 
за участю:	секретаря судового засідання Федаш Ю.М., представниці позивача - Латишевої О.В., представниці відповідача - Гнатів І.І., 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нетішинської міська рада Хмельницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Нетішинської міської ради Хмельницької області (далі – відповідач, Нетішинська міська рада), у якому просить: визнати протиправним та нечинним рішення сімдесят першої сесії Нетішинської міської ради VIII скликання від 05.12.2025 № 71/3247 «Про затвердження примірного договору найму (оренди) житла, що належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади»; встановити відсутність повноважень у Нетішинської міської ради Хмельницької області на прийняття та/або затвердження примірного договору найму (оренди) житла; визнати протиправними дії Нетішинської міської ради Хмельницької області, що полягали у перевищенні повноважень при прийнятті рішення від 05.12.2025 № 71/3247, та зобов`язати утримуватися від вчинення таких дій.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.03.2026 відкрито провадження у справі; ухвалено розглянути справу за правилами загального позовного провадження; призначене підготовче засідання на 13.04.2026 р. о 11:00 год.
За результатами підготовчого засідання 15.05.2026 суд протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 25.05.2026 о 11.00 год. 
Відповідно до заяв по суті справи, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з огляду на таке. 
Позивач вважає, що Нетішинська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення від 05.12.2025 № 71/3247, діяла поза межами повноважень, визначених Конституцією та законами України.
На думку позивача, за змістом статті 61 Житлового кодексу України, типовий договір найму жилого приміщення затверджується Кабінетом Міністрів України, а не органом місцевого самоврядування.
Позивач зазначає, що хоча у рішенні ради використано назву «примірний договір», фактично цей договір застосовується як єдина форма договору для осіб, які проживають у житлі комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади.
На підтвердження цього позивач, зокрема посилається на: оголошення виконавчого комітету Нетішинської міської ради, у яких осіб, які проживають у житлі комунальної власності, повідомлено про необхідність звернення для укладення договору найму (оренди) житла; договори, фактично укладені виконавчим комітетом після прийняття рішення № 71/3247, у яких це рішення прямо зазначене як підстава укладення договору; відповідь виконавчого комітету про те, що у період з 05.01.2026 по 13.02.2026 укладено 41 договір найму житла комунальної власності.
Позивач також вказує, що оспорюваний договір поєднує поняття «найм» та «оренда», передбачає додаткові обов`язки наймача, умови щодо плати, пені, персональних даних, строку договору, його продовження, розірвання та виселення, чим, на його думку, звужує права користувачів житла.
Згідно із заявами по суті справи, Нетішинська міська рада проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні з таких підстав.
Відповідач зазначає, що рішення № 71/3247 не було застосоване безпосередньо до позивача: договір з ним у затвердженій редакції не укладався, пропозиція укласти договір йому не направлялася, відмов у зв`язку з неукладенням договору не надавалося.
На думку відповідача, позивач не довів реального порушення своїх прав чи інтересів у розумінні статей 2, 5 та 264 КАС України.
Відповідач також зазначає, що рішення № 71/3247 є нормативно-правовим актом локального характеру, не має зворотної дії в часі, а позивач був вселений до житлових приміщень раніше - на підставі рішень виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 08.09.2022 № 313/2022 та від 25.05.2023 № 193/2023, а також відповідних ордерів.
Щодо повноважень на прийняття оскаржуваного рішення відповідач посилається на норми Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та зазначає, що як представницький орган територіальної громади рада вправі вирішувати питання управління майном комунальної власності.
Відповідач наголошує, що затверджений договір є саме примірним, а не типовим, має орієнтовний характер і не позбавляє сторони можливості змінювати його умови за взаємною згодою.
Також відповідач зазначає, що після набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики» договори найму у редакції рішення № 71/3247 не укладаються. 
Під час розгляду справи по суті представниця позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи. 
Представниця відповідача під час розгляду справи по суті проти задоволення позовних вимог заперечила та просила у їх задоволенні відмовити повністю з підстав, зазначених у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 є користувачем житлових приміщень у гуртожитку АДРЕСА_1 .
Передумовою первісного надання позивачу житлових приміщень було звернення Відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 19.08.2022 щодо поліпшення житлових умов ОСОБА_1 , який проходить службу в поліції та має статус учасника бойових дій.
Витягом з протоколу № 9 засідання громадської комісії з житлових питань від 01.09.2022 підтверджується, що комісія розглянула відповідне клопотання та рекомендувала виконавчому комітету надати ОСОБА_1 житлові приміщення № 823 площею 11,4 кв. м та № 824 площею 19,7 кв. м у гуртожитку на АДРЕСА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 08.09.2022 № 313/2022 ОСОБА_1 надано житлові приміщення № 823 площею 11,4 кв. м та № 824 площею 19,7 кв. м у гуртожитку на АДРЕСА_2 . 
Цим рішенням Фонду комунального майна міста Нетішина доручено оформити та видати ордер для вселення.
На підставі рішення виконавчого комітету від 08.09.2022 № 313/2022 позивачу видано ордер на право зайняття жилих приміщень № 823 та № 824 у гуртожитку № 6.
Надалі ОСОБА_1 звернувся із заявою від 05.04.2023 щодо додаткового виділення йому житлового приміщення (кімнати) у цьому ж гуртожитку.
Витягом з протоколу № 5 засідання громадської комісії з житлових питань від 28.04.2023 підтверджується, що комісія рекомендувала виконавчому комітету надати ОСОБА_1 додаткове житлове приміщення № 824к площею 12,6 кв. м у гуртожитку на АДРЕСА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 25.05.2023 № 193/2023 ОСОБА_1 додатково надано житлове приміщення № 824к площею 12,6 кв. м у гуртожитку на просп. Незалежності, 10.
На підтвердження права зайняття додаткового приміщення № 824к у матеріалах справи міститься корінець ордера, виданий на підставі рішення виконавчого комітету від 25.05.2023 № 193/2023 та рекомендацій житлової комісії від 28.04.2023 № 5.
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади, сформованим 17.03.2026, місце проживання ОСОБА_1 з 05.06.2023 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , № 824к.
05.12.2025 Нетішинська міська рада прийняла рішення № 71/3247 «Про затвердження примірного договору найму (оренди) житла, що належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади».
У преамбулі рішення № 71/3247 рада послалася, зокрема, на статтю 25, частину другу, пункт 3 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 61–64, 130 Житлового кодексу України, статті 780, 810, 811–826 Цивільного кодексу України, Примірне положення про користування гуртожитками, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, та розпорядження міського голови від 29.08.2025 № 259/2025-р.
Пунктом 1 рішення № 71/3247 затверджено примірний договір найму (оренди) житла, що належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади.
Пунктом 2 рішення першого заступника міського голови Дениса Захарківа уповноважено підписувати договори найму (оренди) житла від імені виконавчого комітету Нетішинської міської ради.
Додатком до рішення є примірний договір, який визначає, зокрема: предмет договору; склад осіб, які користуються житлом; порядок передачі житла; плату за найм (оренду); комунальні та інші платежі; пеню за прострочення; права та обов`язки наймодавця і наймача; умови обробки та передачі персональних даних; строк дії договору; порядок продовження договору; підстави розірвання договору та виселення.
Зі скріншота сторінки сайту Нетішинської міської ради вбачається, що рішення № 71/3247 було розміщене на сайті ради 10.12.2025.
У матеріалах справи міститься оголошення виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 13.12.2025, оприлюднене, зокрема, у соціальній мережі Facebook, адресоване особам, які проживають у кімнатах чи квартирах комунальної власності Нетішинської громади. 
В оголошенні зазначено про рішення виконавчого комітету № 562/2025 від 27.11.2025 щодо визначення плати за найм житла, про нарахування плати з 01.01.2026, а також про рішення ради № 71/3247, яким затверджено примірний договір найму (оренди) житла.
Повний текст аналогічного оголошення на сайті ради містить прохання до осіб, які проживають у житлі комунальної власності, звернутися до виконавчого комітету для укладення договору найму (оренди) житла.
У матеріалах справи міститься рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 27.11.2025 № 562/2025 «Про визначення плати за найм житла комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади», яким встановлено розмір плати за найм житла комунальної власності.
Також у матеріалах справи міститься рішення виконавчого комітету від 13.01.2026 № 27/2026 про встановлення пільгового періоду зі сплати плати за найм житла комунальної власності до 31.03.2026 для громадян, які розпочали процедуру приватизації комунального майна.
Суд встановив, що після прийняття рішення № 71/3247 виконавчим комітетом фактично укладалися договори найму житла з посиланням на це рішення.
Так, у матеріалах справи міститься договір найму житла № 05-01-18/5 від 29.01.2026, укладений виконавчим комітетом Нетішинської міської ради. 
У договорі зазначено, що його укладено на підставі пункту 2 рішення ради № 71/3247.
Також у матеріалах справи міститься договір № 05-01-19/2ЛМ від 05.01.2026 найму (оренди) житла щодо користування ліжко-місцем, укладений виконавчим комітетом з посиланням на рішення ради № 71/3247.
З відповіді виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 16.04.2026 № 33/01-05-1423/2026 на адвокатський запит вбачається, що у період з 05.01.2026 по 13.02.2026 включно виконавчим комітетом укладено 41 договір найму житла, що належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади. У цій же відповіді зазначено, що після набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики» договори найму не укладаються.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини першої статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі – Закон № 280/97-ВР у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 10 цього Закону, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
За статтею 25 Закону, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 1) затвердження регламенту ради; 2) утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій; 3) утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск; 3-1) зміна найменування ради як юридичної особи публічного права, статусу сільського, селищного, міського голови, депутатів ради у разі зміни адміністративно-територіального устрою; 4) обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом; 5) затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; 6) утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради; 6-1) утворення старостинських округів, затвердження Положення про старосту, затвердження на посаду та звільнення з посади старости відповідно до закону; 7) затвердження плану роботи ради та заслуховування звіту про його виконання з урахуванням вимог статті 32 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; 8) заснування місцевих публічних аудіовізуальних медіа у порядку, визначеному Законом України "Про медіа"; 9) заслуховування звіту сільського, селищного, міського голови про діяльність виконавчих органів ради, у тому числі щорічного звіту про здійснення державної регуляторної політики виконавчими органами відповідної ради; 10) прийняття рішення про недовіру сільському, селищному, міському голові; 11) заслуховування звітів постійних комісій, керівників виконавчих органів ради та посадових осіб, яких вона призначає або затверджує; 12) заслуховування повідомлень депутатів про роботу в раді, виконання ними доручень ради; 13) розгляд запитів депутатів, прийняття рішень по запитах; 14) прийняття рішень щодо дострокового припинення повноважень депутата ради в порядку, встановленому законом; 15) скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; 16) прийняття рішення щодо дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови у випадках, передбачених цим Законом; 18) прийняття рішення про проведення місцевого референдуму; 19) прийняття відповідно до законодавства рішень щодо організації проведення референдумів та виборів органів державної влади, місцевого самоврядування та сільського, селищного, міського голови; 20) прийняття рішень про наділення органів самоорганізації населення окремими власними повноваженнями органів місцевого самоврядування, а також про передачу коштів, матеріально-технічних та інших ресурсів, необхідних для їх здійснення; 21) прийняття рішень про об`єднання в асоціації або вступ до асоціацій, інших форм добровільних об`єднань органів місцевого самоврядування та про вихід з них; 21-1) схвалення угод про об`єднання єврорегіонального співробітництва, прийняття рішень про утворення об`єднання єврорегіонального співробітництва, про приєднання до такого об`єднання або про вихід з нього, затвердження статуту об`єднання єврорегіонального співробітництва та внесення до нього змін; 21-2) схвалення угод про європейське об`єднання територіального співробітництва, прийняття рішень про утворення європейського об`єднання територіального співробітництва, про приєднання до такого об`єднання або про вихід з нього; 21-3) прийняття рішень про вступ до відповідних міжнародних асоціацій, інших об`єднань; 21-4) прийняття рішень щодо фінансування діяльності органів міжтериторіального та транскордонного співробітництва; 22) затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; 22-1) прийняття рішень про відновлення пошкодженого/знищеного нерухомого майна на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, яке постраждало внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, і затвердження відповідних місцевих програм з відновлення пошкоджених/знищених (зруйнованих) об`єктів нерухомого майна; 22-2) прийняття рішень про передачу у власність отримувачам компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна, які було пошкоджено/знищено внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, об`єктів нерухомого майна, відновлених у рамках реалізації місцевих програм з відновлення пошкоджених/знищених (зруйнованих) об`єктів нерухомого майна або в іншому порядку, передбаченому законодавством України; 22-3) затвердження місцевих планів зменшення обсягів антропогенних викидів парникових газів та збільшення обсягів видалення парникових газів поглиначами, а також місцевих стратегій адаптації до зміни клімату або прийняття рішень про включення політик та заходів щодо пом`якшення наслідків зміни клімату та адаптації до неї до регіональних стратегій розвитку, стратегій розвитку територіальних громад та планів заходів щодо їх реалізації, місцевих та регіональних програм охорони довкілля та інших документів планування місцевого рівня; 23) розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету; 24) встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; 25) утворення цільових фондів, затвердження положень про ці фонди; 25-1) утворення місцевих фондів фінансової підтримки кінематографії, у тому числі програм грантової, конкурсної або позаконкурсної підтримки кінематографії, визначення умов та порядку використання цих фондів; 26) прийняття рішень щодо здійснення місцевих запозичень; 27) прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету; 28) прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку; 28-1) прийняття рішень про укладення спеціальних інвестиційних договорів відповідно до Закону України "Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями"; 29) встановлення для юридичних осіб, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету; 30) прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення публічно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про передачу об`єктів права комунальної власності на праві узуфрукта комунального майна, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання юридичних осіб комунальної власності відповідної територіальної громади.
Реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради; 30-1) прийняття рішень про визначення критеріїв, відповідно до яких утворення наглядової ради є обов`язковим у комунальних унітарних підприємствах та у господарських товариствах, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді; про затвердження порядку утворення наглядової ради, порядку призначення членів наглядової ради комунального унітарного підприємства; про визначення кола питань, що належать до виключної компетенції наглядової ради комунального унітарного підприємства; про встановлення вимог до незалежних членів наглядової ради комунальних унітарних підприємств і господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді; 30-2) визначення критеріїв відбору незалежного аудитора та критеріїв віднесення комунальних унітарних підприємств і господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать територіальній громаді, до таких, фінансова звітність яких (у тому числі консолідована) підлягає обов`язковій перевірці незалежним аудитором, та затвердження порядку такої перевірки і порядку залучення незалежного аудитора; 31) прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення; 32) створення у разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення з іншими суб`єктами комунальної власності спільних проектів або спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій, некомерційних товариств, господарських товариств, визначення повноважень цих органів (служб); 33) вирішення відповідно до законодавства питань про створення юридичних осіб, у тому числі з іноземними інвестиціями; 33-1) прийняття рішень щодо надання згоди на організацію співробітництва територіальних громад, приєднання до співробітництва у формах, визначених статтею 4 Закону України "Про співробітництво територіальних громад", схвалення проекту договору про співробітництво, додаткового договору про приєднання до співробітництва та інших рішень, пов`язаних із здійсненням відповідно до зазначеного Закону співробітництва територіальних громад; 33-2) заслуховування звітів, пов`язаних із здійсненням відповідно до Закону України "Про співробітництво територіальних громад" співробітництва територіальних громад, суб`єктом якого є територіальна громада села, селища, міста; 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; 34-1) прийняття рішень щодо здійснення виконавчим органом сільської, селищної, міської ради державного контролю за використанням та охороною земель; 35) затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України; 36) вирішення відповідно до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення, а також про припинення дії такого дозволу; 37) прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу; 37-1) прийняття рішень про утворення кінокомісії, організацію територій та об`єктів як привабливих локацій для кінозйомок, а також ефективне використання потенціалу української сервісної індустрії в галузі кінематографії, формування бази даних відповідних об`єктів, визначення умов їх використання; 37-2) прийняття рішень про організацію та здійснення заходів щодо захисту тварин від жорстокого поводження; 37-3) вжиття заходів та забезпечення дотримання заборони провадження діяльності пересувних звіринців, пересувних зоопарків, пересувних виставок диких тварин та іншої забороненої Законом України "Про захист тварин від жорстокого поводження" діяльності в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; 38) надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для управління відходами, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію; 39-1) прийняття рішення про створення відповідно до закону за рахунок коштів місцевого бюджету спеціалізованих установ з надання безоплатної первинної правничої допомоги, призначення і звільнення керівників цих установ, залучення в установленому законом порядку юридичних осіб приватного права, адвокатів та інших фахівців у відповідній галузі права до надання безоплатної первинної правничої допомоги; 40) заслуховування інформації прокурорів та керівників органів Національної поліції про стан законності, боротьби із злочинністю, охорони громадської безпеки і порядку та результати діяльності на відповідній території; 41) прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; 42) затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; 43) затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою від імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції; 44) встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; 45) прийняття у межах, визначених законом, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; 45-1) визначення територій, на яких можуть проводитися потенційно небезпечні заходи в умовах присутності цивільного населення за участю особового складу Збройних Сил України, інших військових формувань та правоохоронних органів з використанням озброєння і військової техніки; 46) прийняття рішень, пов`язаних із створенням спеціальних вільних та інших зон, змінами в статусі цих зон, внесення до відповідних органів пропозицій з цих питань; надання згоди на створення таких зон за ініціативою Президента України або Кабінету Міністрів України; 47) прийняття рішення про дострокове припинення повноважень органів територіальної самоорганізації населення у випадках, передбачених цим Законом; 48) затвердження статуту територіальної громади; 49) затвердження відповідно до закону Положення про зміст, опис та порядок використання символіки територіальної громади; 50) прийняття рішень щодо виконання положень статей 7, 11, 12, 20, 24 Закону України "Про засади державної мовної політики"; 51) надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності; 52) створення відповідно до законодавства комунальної аварійно-рятувальної служби, а також пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення місцевої та/або добровільної пожежної охорони; 53) затвердження відповідно до закону Положення про помічника-консультанта депутата ради та опису посвідчення помічника-консультанта депутата ради; 54) вирішення питань управління небезпечними відходами у складі побутових відходів відповідно до законодавства; 54-1) затвердження місцевих планів управління відходами; 54-2) визначення адміністратора послуги з управління побутовими відходами; 56) визначення шляхів стимулювання користування електромобілями та іншими екологічними видами транспорту; 56-1) затвердження вимог до облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів з урахуванням норм, нормативів, стандартів у сфері благоустрою населених пунктів, державних будівельних норм, технічних умов, Правил дорожнього руху та інших нормативних документів; 57) встановлення плати за доступ до об`єкта будівництва, транспорту, енергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі комунальної власності відповідно до Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж"; 58) прийняття рішення про запровадження системи енергетичного менеджменту, затвердження положення про систему енергетичного менеджменту; 59) затвердження місцевих енергетичних планів та середньострокових цільових програм з їх виконання.
Відповідно до частини п`ятої статті 51 Закону, очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідно сільський, селищний, міський голова, районної у місті ради - голова відповідної ради. У виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може здійснювати секретар відповідної ради.
Згідно із ч. 3 ст. 12 цього Закону, сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.
За пунктом 3 частини четвертої статті 42 Закону, сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету. 
Частиною першою статті 59 передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. 
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 60 Закону, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, корпоративні права в юридичних особах, у тому числі банках, страхових компаніях чи інших господарських товариствах, майно житлового фонду, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках публічно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Житловий кодекс України 30.06.1983 № 5464-X (далі – ЖК України в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин), серед інших нормативно-правових актів, регулює житлові відносини в Україні. 
Відповідно до статті 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства України, є недійсними.
Стаття 62 ЖК України встановлює, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України.
Згідно із статтею 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).
Стаття 64 ЖК України передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 130 ЖК України, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом.
Цивільний кодекс України від 16.01.2003 № 435-IV (далі - ЦК України у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) є основним актом цивільного законодавства України. 
Відповідно до статті 630 ЦК України, законом або договором може бути встановлено, що окремі умови договорів визначаються відповідно до типових умов договорів (типових договорів) та примірних договорів певного виду.
Кабінет Міністрів України, органи державної влади, уповноважені Кабінетом Міністрів України або законом, можуть рекомендувати орієнтовні умови договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.
Сторони не можуть відступати від змісту типових умов договорів (типових договорів), але мають право конкретизувати їх. Сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.
Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, має відповідати такому замовленню.
Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.
Згідно із статтею 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.
До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
За статтею 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі.
Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Статтю 820 ЦК України встановлено, що розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла.
Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру.
Одностороння зміна розміру плати за найм житла не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла.
Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.
Орендні платежі за договором оренди житла з викупом - періодичні платежі, які особа-орендар сплачує підприємству-орендодавцю відповідно до умов договору оренди житла з викупом протягом усього строку дії договору. Орендні платежі включають платежі на викуп обраного особою-орендарем житла, винагороду (дохід) орендодавця. Особа-орендар також зобов`язана компенсувати підприємству-орендодавцю витрати, визначені законом.
Статтею 825 ЦК України передбачено, що наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці.
Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за найм житла за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою.
Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому.
Дострокове розірвання договору оренди житла з викупом до моменту набуття орендодавцем права на житло здійснюється у порядку, визначеному законом. Договір оренди житла з викупом може бути розірвано у випадках, визначених законом.
Договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за найм житла за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає.
За рішенням суду наймачеві може бути наданий строк не більше одного року для відновлення житла.
Якщо протягом строку, визначеного судом, наймач не усуне допущених порушень, суд за повторним позовом наймодавця постановляє рішення про розірвання договору найму житла. На прохання наймача суд може відстрочити виконання рішення не більше ніж на один рік.
Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї.
Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.
Якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень.
Якщо наймач або інші особи, за дії яких він відповідає, після попередження продовжують використовувати житло не за призначенням або порушувати права та інтереси сусідів, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла.
У постанові від 14.02.2022 у справі № 200/9772/18-а Верховний Суд зазначив, що обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; таке порушення має бути реальним та стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи.
У постанові від 11.09.2023 у справі № 320/258/19 Верховний Суд роз`яснив особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів та зазначив, що положення частини другої статті 264 КАС України слід розуміти як запровадження у процесуальному законодавстві України, з певними особливостями, доктрини actio popularis. Така особливість полягає в тому, що особа, яка оскаржує нормативно-правовий акт, повинна довести, що цей акт стосується її інтересів, тобто що вона належить до кола осіб або є учасником правовідносин, на які поширюється дія такого акта.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2023 у справі № 9901/252/21, оцінюючи межі допустимості позову в інтересах публічного порядку, звернула увагу, що законодавство України не передбачає загального права особи на абстрактне оскарження акта суб`єкта владних повноважень без зв`язку з її власними правами чи інтересами.
У постанові від 16.08.2023 у справі № 440/3862/18 Верховний Суд звернув увагу на зміст частини другої статті 245 КАС України та на те, що встановлення наявності або відсутності компетенції суб`єкта владних повноважень є самостійним способом захисту.
Висновки цієї постанови суд враховує у частині того, що такий спосіб захисту має застосовуватися лише тоді, коли він є необхідним та ефективним для вирішення конкретного публічно-правового спору.
Як зазначено вище, суд перевіряє правомірність рішення Нетішинської міської ради від 05.12.2025 № 71/3247 з урахуванням правового регулювання та фактичних обставин, які існували саме на дату його прийняття відповідачем.
Такий підхід випливає з частини другої статті 2 КАС України, оскільки суд має встановити, чи було рішення суб`єкта владних повноважень прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами України, саме на момент його прийняття.
Тому суд застосовує матеріальні норми Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Житлового кодексу України, Цивільного кодексу України та інших актів у редакції станом на 05.12.2025.
Подальше набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики» та припинення укладення договорів після 13.02.2026 не може саме по собі підтвердити або спростувати законність оскаржуваного рішення, прийнятого 05.12.2025.
Ця обставина може враховуватися судом лише для оцінки фактичного застосування рішення № 71/3247 та ефективності способу захисту, однак не змінює критеріїв оцінки правомірності оскаржуваного рішення на дату його прийняття.
Надаючи оцінку аргументам сторін у цій справі, суд виходить із такого. 
Щодо доводу відповідача про відсутність порушення прав позивача та права на звернення до суду, то суд зазначає про таке. 
Оцінюючи довід відповідача про те, що позивач не довів, яким саме чином рішення Нетішинської міської ради від 05.12.2025 № 71/3247 порушує його права та законні інтереси, а тому не має права на звернення до суду з цим позовом, суд виходить із таких міркувань.
Відповідно до змісту частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За загальним правилом адміністративного судочинства, судовому захисту підлягає не абстрактний інтерес у законності діяльності суб`єкта владних повноважень, а порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес конкретної особи.
Так, Верховний Суд у постанові від 14.02.2022 у справі № 200/9772/18-а зазначив, що обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; таке порушення має бути реальним та стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи.
Разом з тим, наведений загальний підхід підлягає застосуванню з урахуванням особливостей провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів.
Відповідно до частини другої статті 264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Верховний Суд у постанові від 11.09.2023 у справі № 320/258/19 сформулював висновок, що положення частини другої статті 264 КАС України слід розуміти як запровадження у процесуальному законодавстві України, з певними особливостями, доктрини actio popularis. Така особливість полягає в тому, що особа, яка оскаржує нормативно-правовий акт, повинна довести, що цей акт стосується її інтересів, тобто що вона належить до кола осіб або є учасником правовідносин, на які поширюється дія такого акта.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2023 у справі № 9901/252/21, оцінюючи межі допустимості позову в інтересах публічного порядку, звернула увагу, що законодавство України не передбачає загального права особи на абстрактне оскарження акта суб`єкта владних повноважень без зв`язку з її власними правами чи інтересами.
Отже, навіть у справах щодо оскарження нормативно-правових актів позивач не звільняється від обов`язку показати власний, а не абстрактний зв`язок із предметом правового регулювання.
У цій справі такий зв`язок суд вважає доведеним з огляду на таке.
Так, суд встановив, що позивач є користувачем житлових приміщень комунальної власності - кімнат № 823, № 824, № 824к у гуртожитку № 6 за адресою: м. Нетішин, просп. Незалежності, 10, та має зареєстроване місце проживання за цією адресою. 
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема рішеннями виконавчого комітету, ордерами та витягом з Реєстру територіальної громади.
Оскаржуваним рішенням відповідача № 71/3247 затверджено примірний договір найму (оренди) житла, що належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади. 
Тобто предмет регулювання цього рішення стосується договірного оформлення користування саме тим видом житла, яким користується позивач.
Крім того, матеріали справи свідчать, що після прийняття рішення № 71/3247 виконавчим комітетом фактично укладалися договори найму житла з посиланням на це рішення, а у період з 05.01.2026 по 13.02.2026 було укладено 41 договір найму житла комунальної власності. 
Ці обставини підтверджують не лише нормативний характер оскаржуваного рішення, а й те, що акт був розрахований на застосування до відповідного кола осіб - користувачів житла комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади.
Отже, суд виходить з того, що позивач не звернувся до суду з абстрактною вимогою про перевірку законності рішення ради поза зв`язком зі своїм правовим становищем. 
Його звернення обумовлене тим, що він користується житлом комунальної власності, а оскаржуване рішення за своїм предметом регулює порядок договірного оформлення користування таким житлом.
При цьому, суд вказує на те, що для цілей частини другої статті 264 КАС України визначальним є не лише факт уже відбутого індивідуального застосування нормативно-правового акта до позивача, а й належність позивача до кола суб`єктів правовідносин, на які поширюється дія цього акта або для врегулювання яких його прийнято.
Довід відповідача про те, що з позивачем особисто не було укладено договору у редакції, затвердженій рішенням № 71/3247, не спростовує цього висновку. 
Частина друга статті 264 КАС України не обмежує право на оскарження нормативно-правового акта лише випадками його фактичного застосування до конкретної особи.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач належить до кола суб`єктів правовідносин, на які поширюється дія оскаржуваного нормативно-правового акта, оскільки цей акт за своїм предметом регулює правовідносини щодо користування житлом комунальної власності, учасником яких є позивач. 
Отже, позивач має право на його оскарження відповідно до частини другої статті 264 КАС України.
З огляду на викладене, суд відхиляє довід відповідача про відсутність у позивача права на звернення до суду з цим позовом. 
Відсутність факту укладення договору саме з позивачем у редакції, затвердженій рішенням № 71/3247, може мати значення для оцінки ступеня фактичного втручання у його права, однак не позбавляє його права на оскарження нормативно-правового акта, який за своїм предметом регулює правовідносини щодо користування житлом комунальної власності.
Із приводу нормативного характеру оскаржуваного рішення № 71/3247, то суд вказує на таке. 
Оскаржуване рішення прийняте органом місцевого самоврядування - Нетішинською міською радою.
Рішення адресоване не конкретній індивідуально визначеній особі, а невизначеному колу осіб - користувачам (наймачам) житла, що належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади.
Рішення розраховане на неодноразове застосування, оскільки затверджує загальну форму договору та уповноважує посадову особу підписувати договори від імені виконавчого комітету.
Фактичне укладення договорів із посиланням на пункт 2 рішення № 71/3247 підтверджує, що це рішення не було разовим внутрішньо-організаційним актом, а виконувало регулятивну функцію щодо договірного оформлення користування житлом комунальної власності.
Тому суд дійшов висновку, що рішення № 71/3247 має ознаки нормативно-правового акта органу місцевого самоврядування та підлягає перевірці за правилами статті 264 КАС України.
Із приводу повноважень Нетішинської міської ради, то суд виходить із такого. 
Так, суд не заперечує, що Нетішинська міська рада як представницький орган територіальної громади має загальні повноваження у сфері управління майном комунальної власності.
Такі повноваження випливають, зокрема, зі статей 10, 25, 26, 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Водночас, загальна компетенція щодо управління комунальним майном не є тотожною спеціальному повноваженню приймати нормативно-правовий акт, яким затверджується примірний договір найму (оренди) житла комунальної власності для невизначеного кола осіб.
Як також зазначено вище, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В оскаржуваному рішенні № 71/3247 рада послалася на статтю 25, частину другу, пункт 3 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 61–64, 130 ЖК України, статті 780, 810, 811–826 ЦК України, Примірне положення про користування гуртожитками, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, та розпорядження міського голови від 29.08.2025 № 259/2025-р.
Однак суд зазначає про те, що наведені норми станом на 05.12.2025 не містили прямого повноваження міської ради приймати нормативно-правовий акт, яким затверджується примірний договір найму (оренди) житла комунальної власності.
Посилання у преамбулі рішення № 71/3247 на частину другу та пункт 3 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» також не підтверджує наявності у міської ради спеціального повноваження затверджувати примірний договір найму (оренди) житла, оскільки зазначені положення стосуються статусу та окремих повноважень міського голови, зокрема підписання рішень ради та її виконавчого комітету, а не компетенції ради щодо нормативного врегулювання договірної форми користування житлом.
Положення статті 61 ЖК України у редакції станом на 05.12.2025 передбачали, що типовий договір найму жилого приміщення затверджується Кабінетом Міністрів України.
Положення статті 630 ЦК України у редакції станом на 05.12.2025 передбачали, що примірні договори можуть рекомендувати Кабінет Міністрів України, органи державної влади, уповноважені Кабінетом Міністрів України або законом.
Отже, можливість суб`єкта владних повноважень рекомендувати примірні умови договору або затверджувати типові умови договору повинна мати спеціальну правову підставу.
Суд виходить з того, що Нетішинська міська рада не є Кабінетом Міністрів України, не є органом державної влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України, і відповідач не довів існування норми закону, яка станом на 05.12.2025 прямо уповноважувала міську раду приймати нормативно-правовий акт, яким затверджується примірний договір найму (оренди) житла комунальної власності.
Суд також враховує, що постанова Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498 «Про затвердження Примірного положення про користування гуртожитками» затвердила Примірне положення про користування гуртожитками, однак не делегувала органам місцевого самоврядування повноваження затверджувати примірні договори найму (оренди) житла комунальної власності як нормативні акти.
Отже, відповідач не довів, що оскаржуване рішення № 71/3247 прийняте у межах повноважень Нетішинської міської ради та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.
Із приводу доводу відповідача про примірний, а не типовий характер договору, то суд зазначає про таке. 
Відповідач обґрунтовує правомірність рішення, зокрема, тим, що затверджений договір є не типовим, а примірним, тобто орієнтовним.
Суд погоджується, що типовий і примірний договір не є тотожними правовими конструкціями.
Типові умови договору мають більш імперативний характер, тоді як примірний договір містить орієнтовні умови, які сторони можуть змінювати або доповнювати за взаємною згодою. 
Такий підхід випливає зі статті 630 ЦК України.
Разом з тим у цій справі вирішальним є не тільки формальне найменування договору як «примірного», а правова природа рішення № 71/3247, його зміст і спосіб фактичного застосування.
Оскаржуване рішення не обмежується рекомендацією виконавчому органу розробити орієнтовну форму договору. 
Воно: затверджує конкретний текст договору як додаток; уповноважує посадову особу підписувати такі договори від імені виконавчого комітету; стало підставою для фактичного укладення договорів з особами, які проживають у житлі комунальної власності.
Тому саме лише найменування договору «примірним» не спростовує висновку суду, що рішення № 71/3247 мало нормативний характер і було прийняте без належної законодавчої підстави.
Щодо подальшого припинення укладення договорів, то суд вказує на таке. 
Відповідач посилається на те, що після набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики» договори найму не укладаються.
Суд бере цю обставину до уваги, оскільки вона підтверджується відповіддю виконавчого комітету від 16.04.2026 № 33/01-05-1423/2026.
Водночас, ця обставина не спростовує того, що у період з 05.01.2026 по 13.02.2026 рішення № 71/3247 фактично застосовувалося, оскільки на його підставі було укладено 41 договір найму житла.
Крім того, правомірність рішення № 71/3247 суд оцінює станом на дату його прийняття - 05.12.2025. 
Подальша зміна законодавства або фактичне припинення застосування акта не усуває необхідності оцінити, чи був цей акт прийнятий відповідачем правомірно.
Щодо меж розгляду справи в частині укладених договорів, то суд виходить із такого. 
Суд зазначає, що предметом розгляду у цій справі є правомірність рішення Нетішинської міської ради від 05.12.2025 № 71/3247 як нормативно-правового акта.
При цьому, суд не вирішує питання дійсності, чинності, зміни, припинення чи виконання окремих договорів найму житла, укладених виконавчим комітетом з іншими особами, оскільки такі договори не є предметом позову у цій справі.
Наявність у матеріалах справи копій договорів та відповіді виконавчого комітету про кількість укладених договорів суд оцінює лише як докази фактичного застосування рішення № 71/3247 та його регулятивного характеру.
Як також зазначено вище, за змістом частини другої статті 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.
Отже, у цій справі саме Нетішинська міська рада повинна була довести, що станом на 05.12.2025 вона мала повноваження прийняти нормативно-правовий акт, яким затверджено примірний договір найму (оренди) житла комунальної власності.
Відповідач подав докази щодо факту прийняття рішення, його оприлюднення, фактичного користування позивачем житлом, а також доводи щодо загальної компетенції ради у сфері управління комунальним майном.
Однак відповідач не довів наявності спеціальної норми закону, яка б надавала міській раді повноваження приймати нормативно-правовий акт, яким затверджується примірний договір найму (оренди) житла комунальної власності.
У той же час, посилання на загальні повноваження щодо управління комунальним майном не є достатнім, оскільки такі повноваження повинні реалізовуватися у спосіб, передбачений законом.
Із приводу належного способу захисту, то суд зазначає про таке. 
Позивач просить: визнати рішення № 71/3247 протиправним та нечинним; встановити відсутність повноважень у Нетішинської міської ради на прийняття та/або затвердження примірного договору найму (оренди) житла; визнати дії ради протиправними та зобов`язати утримуватися від таких дій.
Суд вважає, що ефективним та достатнім способом захисту в цій справі є визнання протиправним та нечинним рішення № 71/3247.
Саме це рішення відповідача є юридично значимим результатом волевиявлення ради.
Саме воно створює нормативну основу для застосування затвердженого примірного договору.
Вимога про встановлення відсутності повноважень у Нетішинської міської ради сформульована позивачем ширше, ніж це необхідно для вирішення цього спору. 
Суд у цій справі перевіряє не абстрактну компетенцію ради на майбутнє, а правомірність конкретного рішення відповідача від 05.12.2025 № 71/3247.
Питання відсутності повноважень відповідача на прийняття саме цього рішення оцінене судом у мотивувальній частині як підстава для визнання рішення протиправним та нечинним.
Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі № 440/3862/18 звертав увагу на те, що встановлення наявності або відсутності компетенції суб`єкта владних повноважень є окремим способом захисту, який має застосовуватися тоді, коли він є необхідним та ефективним для вирішення конкретного публічно-правового спору.
У цій справі окреме задоволення вимоги про встановлення відсутності повноважень не є необхідним для ефективного захисту прав позивача, оскільки встановлена судом відсутність належної компетенції відповідача є мотивом для визнання протиправним та нечинним самого нормативно-правового акта.
Вимога про визнання протиправними дій ради, що полягали у перевищенні повноважень при прийнятті рішення № 71/3247, фактично дублює вимогу про визнання протиправним самого рішення. 
Самостійного порушення прав позивача окремо від прийняття нормативно-правового акта суд не встановив.
Вимога про зобов`язання ради утримуватися від вчинення таких дій також є надмірно загальною та спрямованою на невизначене майбутнє. 
Суд не може заборонити органу місцевого самоврядування вчиняти невизначене коло майбутніх дій, правомірність яких залежатиме від конкретного змісту таких дій, чинного на той час законодавства та фактичних обставин.
Суд виходить з того, що, у разі прийняття відповідачем нового акта або вчинення нових дій їх правомірність може бути предметом окремого судового контролю.
З огляду на викладене вище, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Нетішинська міська рада, приймаючи рішення від 05.12.2025 № 71/3247, діяла поза межами повноважень, визначених законом.
Станом на 05.12.2025 закон не надавав Нетішинській міській раді повноважень приймати нормативно-правовий акт, яким затверджується примірний договір найму (оренди) житла комунальної власності для невизначеного кола осіб.
Відповідач не довів правомірності оспорюваного рішення відповідно до частини другої статті 77 КАС України.
Разом з тим, інші позовні вимоги є похідними від основної вимоги, частково її дублюють або сформульовані ширше, ніж це необхідно для ефективного захисту прав позивача у межах цього спору.
Отже, позов у цій справі підлягає частковому задоволенню.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72 - 77, 139, 241 - 246, 250, 255, 264, 265, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Нетішинської міської ради Хмельницької області - задовольнити частково.
Визнати протиправним та нечинним рішення сімдесят першої сесії Нетішинської міської ради VIII скликання від 05.12.2025 № 71/3247 «Про затвердження примірного договору найму (оренди) житла, що належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади».
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 26 травня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Нетішинська міська рада Хмельницької області (вул. Шевченка, 1, м. Нетішин,Шепетівський р-н, Хмельницька обл.,30100 , код ЄДРПОУ - 25939741) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений