П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 295/2212/26 
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
30 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., 
за участі секретаря судового засідання Магрети А.В.,
представника апелянта, який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, Ярошенко О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Богунського районного суду м. Житомира (ухвалене суддею Зосименком О.М. у м. Житомирі) від 08 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
У лютому 2026 року до Богунського районного суду м. Житомира з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 , у якій просив скасувати постанову Управління патрульної поліції в Житомирській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6592585 від 31 січня 2026 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за порушення, що передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що постановою Управління патрульної поліції в Житомирській області ЕНА № 6592585 від 31 січня 2026 року позивача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Таку постанову відповідачем прийнято у зв`язку із тим, що 31 січня 2026 року о 03 год. 24 хв. за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, керуючи транспортним засобом TESLA MODEL S, номерний знак НОМЕР_1 , позивач використовував зовнішньо-світлові покажчики повороту зі зміненим кольором (з жовтого на червоний), які не відповідають вимогам ДСТУ 3649:2010, чим порушив вимоги пункту 9 Правил дорожнього руху України, а саме: використання зовнішніх світлових приладів, попереджувальних сигналів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.
Позивач стверджував, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази, на яких ґрунтується висновок посадової особи про встановлення факту умисного та винного вчинення адміністративного правопорушення, що в цілому свідчить про відсутність належного обґрунтування наведених в постанові обставин та їх доведеність допустимими доказами.
Зокрема позивач зазначив, що транспортний засіб TESLA MODEL S, державний номерний знак НОМЕР_2 , вперше зареєстрований на території України 07 серпня 2025 року як транспортний засіб, що ввезений з-за кордону, місце реєстрації - територіальний сервісний центр № 1841. 
При цьому при першій реєстрації на території України транспортний засіб TESLA MODEL S належним чином сертифіковано і саме факт державної реєстрації такого транспортного засобу на території України свідчить про те, що уповноваженим органом підтверджено відповідність такого транспортного засобу вимогам щодо технічного стану транспортних засобів, які допускаються до експлуатації на дорогах України.
Позивач наголошував на тому, що не здійснював жодних втручань у технічний стан та/або комплектацію транспортного засобу, крім звичайного сервісного технічного обслуговування і ремонту.
Окремо у позові позивач зазначив, що Україна ратифікувала Женевську Конвенцію 1958 року, додатком до якої є зокрема Правила ЄЕК ООН № 48-02, які допускають використання задніх покажчиків повороту червоного кольору.
З огляду на викладене позивач просив суд першої інстанції скасувати постанову Управління патрульної поліції в Житомирській області серії ЕНА № 6592585 від 31 січня 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За результатами розгляду поданого позову суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та скасував постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а справу про адміністративне правопорушення закрив. 
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив із того, що пункт 31.4.3 Правил дорожнього руху України забороняє експлуатацію транспортних засобів, якщо кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. При цьому пунктом 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 (Таблиця 1) чітко визначено, що колір задніх покажчиків повороту має бути авто-жовтим, що є обов`язковим національним стандартом для транспортних засобів, які експлуатуються в Україні. 
Суд першої інстанції встановив, що факт наявності червоних задніх покажчиків повороту на автомобілі TESLA MODEL S, державний номерний знак НОМЕР_1 , підтверджений відеозаписом, що наданий відповідачем.
Водночас суд зазначив, що транспортний засіб марки TESLA MODEL S, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано в Україні, що свідчить про те, що на момент реєстрації відповідний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України визнав його таким, що відповідає стандартам, в тому числі включаючи зовнішні світлові прилади. 
Суд першої інстанції вказав, що відповідачем не спростовано факту видачі сертифіката відповідності транспортного засобу та не надано доказів того, що після реєстрації позивач здійснив переобладнання автомобіля, змінивши колір покажчиків повороту. 
На переконання суду, відсутність таких доказів ставить під сумнів твердження органу поліції про переобладнання позивачем транспортного засобу, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.
З огляду на наведене суд першої інстанції виснував, що постанова Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції від 08 квітня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на таку скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги її автор зазначив, що судом першої інстанції не враховано того, що представник позивача, підтверджуючи факт проходження транспортним засобом TESLA MODEL S (державний номерний знак НОМЕР_2 ) процедури індивідуального затвердження та отримання сертифіката відповідності № UA027.01434-25, фактично визнав, що на момент проведення сертифікації транспортний засіб повністю відповідав вимогам Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 521 від 17 серпня 2012 року.
При цьому відповідно до додатку 4 згадуваного Порядку під час оцінки відповідності застосовуються технічні приписи Правил ЄЕК ООН № 48 (з поправкою 03), які встановлюють обов`язковість автожовтого кольору всіх покажчиків повороту (передніх, бічних та задніх). 
Отже, на думку апелянта, за відсутності покажчиків повороту автожовтого кольору транспортний засіб не міг пройти процедуру індивідуального затвердження та отримати сертифікат відповідності.
Відтак скаржник наполягає на тому, що на момент сертифікації транспортний засіб мав покажчики повороту автожовтого кольору, а їх подальша заміна на червоні відбулася після допуску транспортного засобу до експлуатації, що свідчить про внесення змін до його конструкції.
Окрему увагу апелянт звертає на те, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу TESLA MODEL S (державний номерний знак НОМЕР_1 ) не може бути належним доказом відповідності конкретних світлових приладів вимогам ДСТУ 3649:2010 на момент вчинення правопорушення, оскільки факт реєстрації транспортного засобу у 2025 році сам по собі не підтверджує незмінність його конструкції станом на 31 січня 2026 року.
На думку представника скаржника, наведене в сукупності свідчить про те, що рішення суду першої інстанції прийнято без урахування всіх обставин справи та без об`єктивного дослідження наявних у справі доказів. 
У встановлений судом строк представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у якому в переважній більшості наведені ті ж самі доводи і аргументи, що зазначалися у позовній заяві. 
У відзиві представник позивача резюмує, що відповідачем не доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Стислий виклад встановлених обставин
31 січня 2026 року інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області Ющенком В.В. прийнято постанову серії ЕНА № 6592585, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 31 січня 2026 року о 03 год. 24 хв. 01 сек. в м. Житомир по вулиці Вітрука керував транспортним засобом та використовував зовнішньо-світлові покажчики повороту зі зміненим кольором з жовтого на червоний, які не відповідають вимогам пункту 6.1 ДСТУ 3649:2010, чим порушив пункт 9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Предметом судового дослідження у межах спірних правовідносин є перевірка правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 саттті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП України), за використання покажчиків повороту зі зміненим кольором з жовтого на червоний.
Так, суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначення прав, обов`язків і відповідальності суб`єктів - учасників дорожнього руху врегульовує Закон України «Про дорожній рух».
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху (надалі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону України "Про дорожній рух").
Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Як передбачено статтею 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією відповідної статті КУпАП України, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення свідчить про те, що ОСОБА_1 31 січня 2026 року о 03 год. 24 хв. 01 сек. в м. Житомир по вулиці Вітрука керував транспортним засобом та використовував зовнішні світлові покажчики повороту зі зміненим кольором з жовтого на червоний, які не відповідають вимогам пункту 6.1 ДСТУ 3649:2010, чим порушив пункт 9 Правил дорожнього руху. 
Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною 2 статті 122 КУпАП України, а саме: порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.
Проте, на переконання колегії суддів, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, що передбачений частиною 2 статті 122 КУпАП України, а уповноваженою особою Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції надано невірну кваліфікацію діям позивача. 
Так, оскаржуваною постановою позивача за порушення розділу 9 ПДР притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного проступку, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП України. 
Особливу увагу суд звертає на те, що у постанові про накладення адміністративного стягнення відповідачем не конкретизовано, яку саме норму розділу 9 ПДР порушено позивачем, що свідчить про недостатню обгрунтованість прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення. 
Водночас у розділі 9 ПДР йдеться про попереджувальні сигнали.
При цьому про покажчики повороту міститься згадка лише у деяких пунктах розділу 9 ПДР.
Зокрема згідно з пунктом 9.1 розділу 9 ПДР попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.
Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом (пункт 9.2 розділу 9 ПДР).
У разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору. Сигнали початку руху від лівого краю проїзної частини, зупинки справа, повороту праворуч, перестроювання на смугу руху праворуч подаються правою рукою, витягнутою вбік, або лівою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору (пункт 9.3 розділу 9 ПДР).
Відповідно до пункту 9.4 розділу 9 ПДР подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Інших норм, які б врегульовували особливості застосування водієм покажчиків повороту, розділ 9 ПДР не містить.
Привертає увагу той факт, що розділ 9 ПДР не визначає можливість (неможливість) використання покажчиків повороту, які не відповідають встановленим стандартам, про що йдеться в постанові про накладення адміністративного стягнення. 
Разом із тим про технічний стан транспортних засобів та їх обладнання йдеться урозділі 31 ПДР.
Згідно з пунктом 31.1 розділу 31 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху (підпункт "а" пункту 31.3 розділу 31 ПДР).
Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема в частині, що стосується зовнішніх світлових приладів, - кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу (пункт 31.4 розділу 31 ПДР).
Отже, аналіз наведених положень розділу 31 ПДР дозволяє дійти висновку, що саме цим розділом встановлена заборона експлуатувати транспортний засіб за умови невідповідності його зовнішніх світлових приладів (зокрема й в частині кольору) вимогам конструкції такого засобу.
Повертаючись до інкримінованого позивачеві проступку, то в постанові про накладення на позивача адміністративного стягнення йдеться про вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП України, а саме: порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.
Диспозиція наведеної норми свідчить про те, що нею передбачена адміністративна відповідальність за:
1) порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами при початку руху чи зміні його напрямку;
2) порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку;
3) використання цих приладів (зовнішніх освітлювальних приладів) та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.
Іншими словами, законодавцем розмежовано склад адміністративного правопорушення при порушенні особою правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (в тому числі використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог стандартів) та при порушенні правил користування попереджувальними сигналами при початку чи зміні напрямку транспортного засобу.
При цьому частиною 2 статті 122 КУпАП не передбачено адміністративної відповідальності за використання попереджувальних сигналів та їх переобладнання з порушенням відповідних стандартів, оскільки цією нормою передбачена відповідальність саме за використання зовнішньо-освітлювальних приладів та їх переобладнання з порушенням вимог стандартів.
Проте всупереч наведеним вище висновкам ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП України, за керування транспортним засобом та використання позивачем покажчика повороту зі зміненим кольором з жовтого на червоний, що не передбачено ані диспозицією цієї правової норми (частиною 2 саттті 122 КУпАП), ані розділом 9 ПДР, на який відповідач посилається у оскаржуваній постанові.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП України, позаяк такою нормою не передбачено адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом та використання покажчика повороту зі зміненим кольором з жовтого на червоний.
Насамкінець, апеляційний суд звертає увагу на те, що вище уже наводилися висновки про те, що саме розділом 31 ПДР встановлена заборона експлуатувати транспортний засіб за умови невідповідності його зовнішніх світлових приладів (зокрема й в частині кольору) вимогам конструкції такого засобу.
При цьому порушення правил керування або експлуатації транспортного засобу, правил користування ременями безпеки або мотошоломами врегульовано статтею 121 КУпАП України, відповідно до частини 1 якої керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, керування транспортним засобом, який обладнаний покажчиками повороту червоного кольору може бути порушенням стандартів, за яке передбачена відповідальність частиною 1 статті 121 КУпАП, а не частиною 2 статті 122 КУпАП, як про те зазначено в постанові про накладення на позивача адміністративного стягнення, що ним оскаржується.
Іншими словами, керування транспортним засобом, технічний стан якого не відповідає вимогам установлених стандартів, слід кваліфікувати уповноваженим на те органом за частиною 1 статті 121 КУпАП (і лише за наявності доведеного складу адміністративного правопорушення), яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом з технічними несправностями або невідповідністю встановленим правилам, нормам чи стандартам.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача за частиною 2 статті 122 КУпАП України.
Водночас суд першої інстанції не надав правової оцінки оскаржуваній постанові в контексті правомірності застосування до позивача адміністративного стягнення за частиною 2 статті 122 КУпАП України, за описаних в такій постанові обставин.
На переконання колегії суддів, сам по собі факт невірної кваліфікації органом поліції вчиненого особою адміністративного правопорушення є самостійною та достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та не вимагає надання оцінки суті вчиненого позивачем правопорушення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Згідно з частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
За наведених обставин, враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, але з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції слід задовольнити частково, змінити мотивувальну частину рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2026 року, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на приписи частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2026 року, виклавши її у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2026 року залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і не може бути оскаржене в касаційному порядку (частина 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України). 

Суддя-доповідач	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.