Справа № 950/1001/26
Номер провадження 3/950/498/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В., 
розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Запорізької області, Запорізького району, с. Широке, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , сержанта резерву 69 запасної роти, сержанта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
До Лебединського районного суду Сумської області надійшли матеріали справи про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
З протоколу про військове адміністративне правопорушення серії КИС № 663 від 05 квітня 2026 року вбачається, що уповноваженою посадовою особою Військової служби правопорядку ОСОБА_1 інкриміновано те, що 05 квітня 2026 року приблизно о 13 год. 00 хв. під час виконання обов`язків військової служби на території тимчасового базування підрозділу військової частини НОМЕР_1 неподалік АДРЕСА_2 він був виявлений командуванням військової частини НОМЕР_1 з підозрою на перебування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, а саме: неясна мова, запах з порожнини рота, хитка хода, порушення координації рухів.
Згідно з протоколом, 05 квітня 2026 року, у зв`язку з тим, що у військовій частині НОМЕР_1 відсутній спеціальний технічний засіб, який використовується під час огляду на стан алкогольного сп`яніння, та у зв`язку з відмовою пройти огляд на стан алкогольного чи іншого сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «АлкоФор 505» № 00351 у штабі ІНФОРМАЦІЯ_1 , сержанту ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння у комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» м. Суми.
Як зазначено у протоколі, у присутності двох свідків ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у вказаному медичному закладі, про що нібито був складений акт фіксації відмови.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, у судове засідання не з`явилася. Відомості про наявність клопотань про відкладення розгляду справи у наданих суду матеріалах відсутні.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з таких підстав.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до статті 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частина перша статті 172-20 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за появу військовослужбовця на території військової частини у нетверезому стані, виконання ним обов`язків військової служби у нетверезому стані, а також за відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Частина третя статті 172-20 КУпАП встановлює відповідальність за такі дії, вчинені в умовах особливого періоду.
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП суд повинен встановити не лише факт проходження особою військової служби та наявність особливого періоду, а й конкретну форму об`єктивної сторони правопорушення: появу у стані сп`яніння, виконання обов`язків військової служби у такому стані або належним чином зафіксовану відмову від проходження огляду.
Оцінюючи наявні у справі докази щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння або його відмови від проходження огляду, суд зазначає таке.
Матеріали справи не містять висновку закладу охорони здоров`я про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Також до матеріалів справи не долучено результатів огляду із застосуванням спеціального технічного засобу, показників приладу, роздруківки тесту, сертифіката або свідоцтва про повірку відповідного приладу, а також відеозапису процедури пропонування огляду чи відеозапису відмови від його проходження.
Сам по собі протокол про військове адміністративне правопорушення містить лише виклад позиції посадової особи, яка його склала, та фіксує припущення про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Однак зазначення в протоколі таких ознак, як неясна мова, запах з порожнини рота, хитка хода та порушення координації рухів, без підтвердження результатами медичного огляду, технічного засобу, відеозаписом або іншими належними і допустимими доказами, не може бути достатнім доказом перебування особи у стані сп`яніння.
Судом враховано, що у протоколі як свідки зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Разом з тим сам лише запис їхніх прізвищ у протоколі не замінює належних пояснень свідків, не розкриває детально, які саме обставини кожен із них безпосередньо спостерігав, у який момент вони були присутні, чи були вони очевидцями саме відмови від огляду, чи лише підписали процесуальний документ.
Наявні у протоколі відомості не усувають сумнівів щодо того, чи було ОСОБА_1 належно, зрозуміло та у встановленому законом порядку запропоновано пройти огляд; чи було забезпечено реальну можливість такого огляду; чи була відмова безумовною, усвідомленою і належним чином зафіксованою; чи дотримано процедуру направлення до закладу охорони здоров`я.
Відповідно до статті 266-1 КУпАП огляд військовослужбовців на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться у визначеному законом порядку. Під час проведення такого огляду з використанням спеціальних технічних засобів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі застосування відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу.
З наведеного випливає, що законодавець встановив спеціальну процедуру огляду військовослужбовців та фіксації відповідних процесуальних дій. Дотримання цієї процедури є не формальністю, а гарантією достовірності доказів та захисту особи від необґрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності.
У цій справі матеріали не містять об`єктивних доказів, які б підтверджували дотримання процедури фіксації відмови від проходження огляду. Зокрема, відсутній відеозапис, відсутній висновок медичного закладу, відсутні належні самостійні пояснення свідків із конкретним описом події, а відомості протоколу про складення акта фіксації відмови не підтверджені таким обсягом доказів, який би усував сумніви щодо фактичних обставин події.
Суд приходить до висновку, що саме по собі зазначення у протоколі фрази про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду не є достатнім доказом його винуватості, якщо така відмова не підтверджена належними, допустимими, достовірними та взаємоузгодженими доказами.
Суд також звертає увагу, що протокол містить посилання на Указ Президента України та закон про продовження строку дії воєнного стану, однак таке нормативне посилання саме по собі не доводить факту вчинення конкретною особою адміністративного правопорушення. Навіть за умови наявності особливого періоду обов`язковим залишається доведення всіх елементів складу адміністративного правопорушення: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
Крім того, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 був направлений для проходження медичного огляду о 13 год. 25 хв. 05 квітня 2026 року до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» м. Суми. Водночас матеріали справи не містять медичного документа цього закладу, який би підтверджував факт прибуття особи до закладу охорони здоров`я, факт пропонування пройти медичний огляд саме лікарем або іншою уповноваженою особою закладу охорони здоров`я, а також факт відмови від такого огляду у порядку, визначеному законом.
За таких обставин суд не має підстав вважати, що відмова від проходження огляду була зафіксована у спосіб, який відповідає вимогам закону та забезпечує допустимість відповідного доказу.
Відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП не може наставати лише через формальне складення протоколу. Протокол є одним із доказів у справі, однак не має наперед встановленої сили та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд не може покласти в основу постанови про притягнення до відповідальності припущення посадової особи або неперевірені відомості, викладені у протоколі.
Згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Хоча зазначена конституційна гарантія прямо сформульована для кримінального провадження, її зміст підлягає застосуванню і під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, які за своїм характером передбачають притягнення особи до юридичної відповідальності та застосування державного примусу.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що доведення вини має відповідати стандарту «поза розумним сумнівом», а такий висновок може ґрунтуватися лише на сукупності достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів.
У цій справі наявні матеріали не утворюють такої сукупності доказів. Відсутній медичний висновок про стан сп`яніння, відсутні результати огляду із застосуванням технічного засобу, відсутній відеозапис пропонування огляду або відмови від нього, а дані протоколу та зазначення свідків без самостійного належного підтвердження не усувають розумних сумнівів щодо фактичних обставин події.
Суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись статтями 7, 245, 247, 251, 252, 256, 266-1, 280, 283, 284 КУпАП, статтею 62 Конституції України, суддя
П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:       Роман БАКЛАНОВ