ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 461/8422/24
провадження № 61-15902св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року у складі судді Мисько Х. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у складі суддів Шеремети М. О., Бойко С. М., Цяцяк Р. П.
у справі за скаргою Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області звернулася до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайця О. А. по відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 
від 02 жовтня 2024 року щодо примусового виконання рішення Галицького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року у справі 
№2-2088/2011 за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської міської ради Львівської області, яким зобов`язано Пустомитівську міську раду Львівської області забезпечити ОСОБА_1 житлом, надавши йому окрему квартиру загальною площею 92 кв.м. 
Вимоги скарги обґрунтовані тим, що рішенням Галицького районного суду Львівської області від 30 червня 2011 року зобов`язано Пустомитівську міську раду Львівської області забезпечити ОСОБА_1 житлом шляхом надання окремої квартири загальною площею 92 кв.м. 
На виконання вищезазначеного рішення суду Галицьким районним судом 
м. Львова видано виконавчий лист № 2-2088/211 від 24 січня 2022 року, строк пред`явлення якого до виконання судом було поновлено. 
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Зайця О. А. від 02 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження 
№ НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 2-2088/211 від 24 січня 
2022 року, виданого Галицьким районним судом м. Львова, визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнуто виконавчий збір. 
Заявник вважає дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 жовтня 2024 року незаконними, оскільки в резолютивній частині рішення не вказано спосіб забезпечення стягувача житлом. 
Службові жилі приміщення надаються суддям, працівникам апарату суду за рішенням зборів суддів, прийнятим на підставі подання комісії та затвердженим виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування, однак жодного рішення зборів про надання ОСОБА_1 службового жилого приміщення на адресу Пустомитівської міської ради не надходило, у зв`язку з чим не могло бути затверджено виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради Львівської області. 
Оскільки стягувачем не дотримано визначену чинним законодавством процедуру забезпечення житлом суддів, виконання рішення суду є неможливим, тому державним виконавцем передчасно відкрито виконавче провадження та стягнуто виконавчий збір. 
У разі, якщо резолютивна частина судового рішення є нечіткою за змістом, тобто коли вона є незрозумілою як для осіб, стосовно яких його ухвалено, так і для тих, хто здійснює його виконання, через що рішення суду неможливо виконати примусово, бо є імовірність неправильного його виконання, рішення державного виконавця про застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу у зв`язку з невиконанням ним цього рішення у таких випадках є передчасним, як і відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору.
З наведених підстав просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайця О. А. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 02 жовтня 2024 року.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 26 листопада 2025 року, відмовлено у задоволенні скарги.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд аеляційної інстанції, що дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Зайця О.А щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 
від 02.10.2024 року, з примусового виконання виконавчого листа №2-2088/11 від 24.01.2022 року. відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та чинному законодавству.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17 грудня 2025 року Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області через підсистему «Електронний Суд» направила до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду 
м. Львова від 11 грудня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року.
У касаційній скарзі просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
У лютому 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Заявник зазначив, що для одержання службового жилого приміщення суддя подає на ім`я голови суду заяву, яка реєструється секретарем комісії в книзі реєстрації заяв на надання службового житла, а суддя, який подав заяву на одержання службового житла, включається до контрольного списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. 
Службові жилі приміщення надаються суддям за рішенням зборів суддів, прийнятим на підставі подання комісії та затвердженим виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування, який на підставі рішення про надання службового житла видає судді ордер, що є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Видача ордера можлива лише як наслідок прийняття рішення зборами суддів про надання службового жилого приміщення, затвердженого рішенням виконавчого комітету органу місцевого самоврядування. Однак рішення зборів суддів про надання ОСОБА_1 службового жилого приміщення Пустомитівській міській раді Львівського району Львівської області не було надано. 
Оскільки стягувачем недотримано визначену чинним законодавством процедуру забезпечення житлом суддів, виконання рішення суду є неможливим, тому державним виконавцем передчасно відкрито виконавче провадження.
Доводи інших учасників справи
Інші особи, які беруть участь у справі не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу у строк, встановлений Верховним Судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судами встановлено, що заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2011 року позов ОСОБА_1 до Пустомитівської міської ради Львівської області про спонукання до вчинення дій задоволено. Зобов`язано Пустомитівську міську раду забезпечити ОСОБА_1 житлом, надавши останньому окрему квартиру, загальною площею не меншу 92 кв.м.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2088/2011 від 15 листопада 2011 року, та видано ОСОБА_1 дублікат вказаного виконавчого листа.
24 січня 2022 року на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2011 року видано виконавчий лист.
01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання вказаного рішення суду.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Зайця О. А від 02 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження 
№ НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-2088/11 
від 24 січня 2022 року.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Зайця О. А від 02 жовтня 2024 року встановлено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Зайця О. А від 02 жовтня 2024 року стягнуто виконавчий збір в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Аналогічне положення міститься у частині першій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Як вбачається зі змісту скарги, Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
Зайця О. А. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 
від 02 жовтня 2024 року.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина перша, друга статті 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Тобто, виконавче провадження це сукупність дій державного виконавця, спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів. (частина шоста статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного (приватного) виконавця вирішити питання відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документу.
З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Заєць О. А., під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 02 жовтня 2024 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-2088/11 
від 24 січня 2022 року діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», вказана постанова є правомірною, підстави для визнання її протиправною відсутні, як і підстави для її скасування.
Доводи заявника про неможливість виконання рішення Галицького районного суду у зв`язку з недотриманням стягувачем процедури забезпечення житлом суддів, передбаченої Положенням про порядок надання службового житла й користування ним суддями, працівниками апаратів судів, працівниками Державної судової адміністрації України та територіальних управлінь Державної судової адміністрації України, затвердженим наказом Державної судової адміністрації № 1122 від 22 грудня 2017 року та передчасність винесення оскарженої постанови державного виконавця, є безпідставними, з огляду на те, що такі доводи стосуються порядку та способу виконання рішення суду.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська