ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 611/323/25 Головуючий суддя І інстанції Коптєв Ю. А.
Провадження № 22-ц/818/493/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Пилипчук Н.П., Маміної О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 16 червня 2025 року у справі № 611/323/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 33 969,60 грн та судових витрат: судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 24.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №464312796, згідно з яким банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 8 000,00 грн, які було перераховано на банківську карту № НОМЕР_1 .
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали Договір факторингу №28/1118-01.
31.07.2024 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, строк дії якого закінчувався 31 грудня 2024 року.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 до Договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 33 696,90 грн.
14.03.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №140325-У від 14.03.2025, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу №140325-У від 14.03.2025, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 33 969,60 грн.
Позивач послався на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 33 969,60 грн, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 16 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №464312796 у розмірі 33969,60 грн, а також понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал». Крім того, просить стягнути з позивача на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, зазначає, що для підтвердження факту відступлення права вимоги та переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора на кожному етапі такого переходу заінтересована сторона повинна надати належні та допустимі докази. Зокрема, належними доказами набуття права вимоги є належним чином оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстри договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що вони містять дані щодо відповідного кредитного договору, а також докази виконання умов таких договорів, у тому числі щодо їх оплати.
При цьому вказує, що долучені позивачем витяги з реєстрів боржників, складені на кожному етапі передачі права вимоги за кредитним договором, не містять необхідних реквізитів, зокрема дати їх складання, відомостей про номер та дату кредитного договору, за яким відступлено право вимоги, а також належної ідентифікації боржника.
Виходячи з наведеного, відповідач вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів набуття ним права вимоги до відповідача, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості.
Крім того, відповідач зазначає, що позивач безпідставно нарахував проценти після спливу встановленого Договором строку кредитування та за підвищеною процентною ставкою, посилаючись на умови Паспорта споживчого кредиту та Договору кредитної лінії щодо пролонгації кредиту. При цьому відповідач стверджує, що жодних дій, спрямованих на продовження строку кредитування, не вчиняв та відповідних угод не укладав.
На обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на положення статей 1048, 1050, 1054, 625 ЦК України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а права кредитора в охоронних правовідносинах забезпечуються положеннями статті 625 ЦК України.
У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивач мав право нараховувати проценти лише у розмірі 1 180,00 грн та протягом погодженого сторонами строку кредитування, який становить 30 днів, а нарахування процентів після його спливу є незаконним.
Також відповідач посилається на положення Закону України №2120-ІХ від 15.03.2022 та Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких у період дії воєнного стану споживач звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту, зокрема від сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку з таким простроченням.
Крім того, вказує, що нараховані позивачем платежі не відповідають принципам справедливості, добросовісності та розумності, а їх розмір є непропорційним наслідкам порушення зобов`язання, що суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів та правовим висновкам Верховного Суду.
Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зазначає, що такі вимоги є безпідставними, оскільки позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, відповідач вважає, що заявлені до стягнення суми ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому відсутні підстави для покладення на нього витрат на правничу допомогу позивача.
Зазначає, що ним сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн відповідно до Закону України «Про судовий збір», який у разі задоволення апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача.

Крім того, до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий представником ТОВ «Юніт Капітал» Хлопковою М.С., у якому вона просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення як безпідставну.
Вказує, що Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення є права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Наголошує, що реєстр не є разовим документом, оскільки умовами договору факторингу передбачено можливість його формування (укладення) неодноразово за ініціативою та за потреби сторін.
Таким чином, Договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 по 31.12.2024.
Зазначає, що право вимоги за кредитним договором №464312796 від 24.09.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 30.11.2021, відповідно до підписання сторонами Реєстру прав вимоги №162 за Договором факторингу №28/1118-01, який був підписаний вже після укладення кредитного договору.
Крім того, вказує, що 31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №464312796 від 24.09.2021.
На підтвердження переходу права вимоги посилається на витяг з Реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача.
Зазначає, що відповідно до п.4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною Договору, а тому право вимоги за кредитним договором №464312796 від 24.09.2021 набуте позивачем у встановленому законом порядку.
Також представник позивача зазначає, що 14.03.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено Договір факторингу №140325-У, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №464312796 від 24.09.2021.
На підтвердження переходу права вимоги позивач посилається на витяг з Реєстру боржників та Акт приймання-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №140325-У від 14.03.2025, відповідно до яких до позивача перейшло право вимоги до відповідача.
Зазначає, що згідно з п.1.2 Договору факторингу, право вимоги перейшло до позивача з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі реєстру боржників.
Представник позивача зауважує, що долучені до позовної заяви витяги з Реєстрів прав вимоги до Договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, №31/0724-01 від 31.07.2024 та №140325-У від 14.03.2025 підписані уповноваженими особами сторін та скріплені печатками, містять усі необхідні реквізити, зокрема номери та дати договорів, відомості про боржника, розмір заборгованості та реквізити сторін, а тому є належними доказами переходу права вимоги. При цьому повні реєстри прав вимоги не можуть бути надані до суду, оскільки містять інформацію, що становить таємницю фінансової послуги та персональні дані інших боржників, доступ до яких обмежений вимогами законодавства про захист інформації та персональних даних.
Представник позивача зазначає, що кредитний договір №464312796 від 24.09.2021 укладено в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію», а відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з його умовами, Правилами та Паспортом споживчого кредиту, які є невід`ємними частинами Договору та розміщені на сайті кредитодавця.
Згідно з умовами Договору (зокрема п.п.1.9.1, 1.9.3, 1.12.2), сторони погодили порядок нарахування процентів за дисконтною та базовою ставками, у тому числі після закінчення дисконтного періоду, а також механізм перерахунку процентів у разі порушення умов користування кредитом.
Зазначає, що розрахунок заборгованості здійснено відповідно до умов Договору, зокрема за період користування кредитом з 24.09.2021 по 24.10.2021, а також після спливу дисконтного періоду – із застосуванням підвищеної ставки.
Також зазначається, що відповідач не скористався правом на відмову від Договору у 14-денний строк, не звертався із запереченнями щодо його умов та фактично ініціював укладення Договору, а тому Договір є чинним, обов`язковим для виконання та не визнаний недійсним у судовому порядку.
Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що до матеріалів справи долучено всі необхідні документи, які підтверджують їх понесення, зокрема свідоцтво адвоката, довіреність, договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду та акт приймання-передачі виконаних робіт. Відповідно до п.3.4 Договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025, належним підтвердженням виконання послуг є підписаний акт, який у даному випадку надано, що свідчить про фактичне надання та прийняття правничої допомоги.
У зв`язку з викладеним представник позивача вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення виконання грошового зобов`язання, і просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій ніж тридцять розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст.367, 368 ЦПК України дослідила матеріали справи, перевірила доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 33 969,60 грн, яка складається з: 8 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 25 969,60 грн – заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, що вбачається з виписки з особового рахунку.

Крім того, суд зазначив, що розмір кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, контррозрахунку заборгованості не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. Вони є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим у справі обставинам, та доводами скарги не спростовані.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №464312796, згідно з яким банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 8 000,00 грн, які було перераховано на банківську карту № НОМЕР_1 .
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали Договір факторингу №28/1118-01.
31.07.2024 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, строк дії якого закінчувався 31 грудня 2024 року.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 до Договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 33 696,90 грн.
14.03.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №140325-У від 14.03.2025, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу №140325-У від 14.03.2025, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 33 969,60 грн.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Укладення кредитного договору та факт отримання кредитних коштів відповідачем не оскаржуються, у зв`язку з чим у цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Крім того, відповідач у апеляційній скарзі наводить доводи щодо недоведеності позивачем факту набуття ним права вимоги до відповідача, проте колегія суддів їх відхиляє з огляду на необґрунтованість та безпідставність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу №28/1118-01, п.2.1 якого передбачено, що згідно з умовами цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

У п.1.3 Договору факторингу №28/1118-01 визначено, що право вимоги – всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Пунктом 1.2 Договору факторингу №28/1118-01 визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме в реєстрах прав вимоги.

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному Додатку (п.4.1 Договору факторингу №28/1118-01).

Цей Договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим Договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п.8.1 Договору факторингу №28/1118-01).

28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови Договору залишилися без змін.

31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено Додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, яка продовжила строк Договору до 31 грудня 2021 року. У цій Додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте дата його укладення залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.

31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії Договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови Договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії Договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови Договору залишилися без змін, відповідно до Договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали Додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії Договору до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №162 від 30 листопада 2021 року на виконання Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням Додаткових угод до нього), укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за №287 зазначено боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), кредитний договір №464312796 від 24.09.2021, сума заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 8 000,00 грн, за відсотками – 13 572,80 грн; загальна сума заборгованості (сума відступлення грошової вимоги) складає 21 572,80 грн.

Таким чином, право вимоги стосовно ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» в день підписання ними Реєстру прав вимог №162 від 30 листопада 2021 року.

31.07.2024 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, зі строком дії до 31 грудня 2024 року.

Згідно з п.2.1 Договору факторингу №31/0724-01 від 31 липня 2024 року, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному Додатку (п.4.1 Договору факторингу №31/0724-01).

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 31 липня 2024 року до Договору факторингу №31/0724-01 від 31 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», за №262 зазначено боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), кредитний договір №464312796 від 24.09.2021, сума заборгованості: за основним боргом (тіло кредиту) – 8 000,00 грн, за відсотками – 25 969,60 грн; загальна сума заборгованості (сума відступлення грошової вимоги) складає 33 969,60 грн.

Отже, право вимоги стосовно ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними Реєстру прав вимог №1 від 31 липня 2024 року.

14.03.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №140325-У від 14.03.2025, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Згідно з п.1.1 Договору факторингу №140325-У від 14 березня 2025 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому, до третіх осіб – боржників. Перелік боржників зазначено в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком №1.

Відповідно до п.1.2 Договору факторингу №140325-У від 14 березня 2025 року, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

На підтвердження переходу права вимоги до позивача до матеріалів справи долучено підписаний сторонами Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №140325-У від 14 березня 2025 року.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 14 березня 2025 року до Договору факторингу №140325-У від 14 березня 2025 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», за №421 зазначено боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), кредитний договір №464312796 від 24.09.2021, сума боргу – 33 969,60 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту – 8 000,00 грн, за відсотками – 25 969,60 грн.

Таким чином, право вимоги стосовно ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» з моменту підписання ними Акта прийому-передачі Реєстру Боржників від 14.03.2025.

Крім того, відповідач у своїй апеляційній скарзі вказує, що долучені позивачем витяги з реєстрів боржників не містять необхідних реквізитів, зокрема дати їх складання, відомостей про номер та дату кредитного договору, за яким відступлено право вимоги, а також належної ідентифікації боржника, а тому не можуть свідчити про відступлення права вимоги.

Слід зазначити, що наведені доводи спростовуються матеріалами справи, оскільки на аркушах справи 77-78, 86-87, 94-95 тому 1 містяться відповідні витяги, належним чином оформлені та такі, що містять усі необхідні відомості, зокрема кредитний договір №464312796 від 24.09.2021, за яким відступлено право вимоги, а також дані про боржника ОСОБА_1 , його РНОКПП НОМЕР_2 , та розмір заборгованості, щодо якої відступлено право вимоги.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що умовами укладених Договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги чи акта прийому-передачі реєстру боржників та не пов`язано з оплатою за Договором факторингу, проведення якої відтерміновано на визначений Договором строк. Слід зазначити, що встановлений порядок оплати не впливає на перехід права вимоги за кредитним договором. Це також є ознакою договору відступлення права вимоги (цесії), передбаченого п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, і не свідчить про відсутність права вимоги у позивача, яке він набув на підставі вищевказаних Договорів, за якими право вимоги було передано на умовах відстрочення платежу, що, у свою чергу, відповідає правовим висновкам, висловленим у постановах ВП ВС від 11.09.2018 у справі №909/968/16 та від 08.08.2023 у справі №910/8115/19.

Таким чином, відповідач безпідставно вважає, що у позивача відсутнє право вимоги. Покликання відповідача на відповідні правові висновки Верховного Суду щодо необхідності встановлення факту оплати за договором факторингу не можна взяти до уваги, оскільки вони стосувалися інших обставин справи, в яких, на відміну від умов Договорів факторингу у даній справі, така підстава (оплата на день підписання акту прийому-передачі прав вимоги) прямо була передбачена у відповідних договорах. Отже, таке посилання також було нерелевантним до обставин цієї справи.

Крім того, в матеріалах справи містяться платіжна інструкція від 05.08.2024 №7075 про сплату суми фінансування за Реєстром прав вимоги №1 від 31.07.2024 до Договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024 та платіжна інструкція від 17.03.2025 №327 про сплату суми фінансування за Реєстром боржників до Договору факторингу №140325-У від 14.03.2025, які підтверджують фактичне виконання сторонами умов відповідних Договорів факторингу та здійснення оплати вже після їх укладення.

Отже, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Юніт Капітал» на підставі положень статей 512, 514, 516, 1077, 1078, 1082 ЦК України надало належні та допустимі докази, що підтверджують набуття позивачем права вимоги за кредитним договором.

Стосовно суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Оскільки встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №464312796, а відповідач ознайомився із запропонованими умовами та погодився з ними, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн.

Щодо заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

За цим Договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в межах кредитного ліміту в сумі 8 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним відповідно до умов, визначених цим Договором, додатками до нього та Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (пункт 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 1.7 кредитного договору №464312796 від 24.09.2021, кредитна лінія надається строком на 30 днів з дати отримання кредиту, тобто до 24.10.2021.

Відповідно до пункту 1.8 кредитного договору №464312796 від 24.09.2021, позичальник мав право продовжити строк Дисконтного періоду та строк кредитування шляхом сплати всіх нарахованих процентів і активації відповідної функції в особистому кабінеті або через термінали самообслуговування партнерів кредитодавця. Кількість таких продовжень не обмежувалася.

Відповідно до пункту 1.9 кредитного договору №464312796 від 24.09.2021, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються в такому порядку:

1.9.1. Виключно протягом строку, визначеного пунктом 1.7 Договору, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 299,30 % річних, що становить 0,82 % від суми кредиту за кожний день користування ним;

1.9.2. У разі продовження строку Дисконтного періоду на умовах пункту 1.8 Договору, починаючи з наступного дня після закінчення строку, визначеного пунктом 1.7 Договору, проценти за користування кредитом нараховуються за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 595,23 % річних, що становить 1,63 % на день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець на власний розсуд може надавати позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній повідомляється в особистому кабінеті;

1.9.3. Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної сплати процентів у порядку, передбаченому пунктом 1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту, а до правовідносин сторін застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 % річних, що становить 1,98 % на день від суми кредиту за кожний день користування ним. У зв`язку з цим Позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між процентами, нарахованими за Базовою процентною ставкою, та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду.

З огляду на викладене та відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що відкладальною обставиною щодо виникнення у позичальника обов`язку сплачувати проценти за Базовою процентною ставкою з дати отримання кредиту до дати закінчення Дисконтного періоду є факт користування кредитом понад строк Дисконтного періоду з урахуванням усіх його продовжень на умовах пункту 1.8 Договору.

Базова процентна ставка не застосовується протягом строку Дисконтного періоду виключно за умови, якщо її розмір перевищує 1,98 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. В усіх інших випадках проценти за Базовою процентною ставкою нараховуються відповідно до умов цього пункту Договору.

Згідно з пунктом 1.12 кредитного договору №464312796 від 24.09.2021, сторони погодили, що користування позичальником сумою кредиту після закінчення Дисконтного періоду унеможливлює отримання ним нових траншів за Договором та є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, наслідком якої є продовження строку дії кредитної лінії на таких умовах:

1.12.1. Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду. У разі ненадходження платежу виконання цього зобов`язання щоразу відкладається на один календарний день, але не більш як на 90 календарних днів з дати закінчення Дисконтного періоду.

1.12.2. Починаючи з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду, Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 % річних, що становить 2,98 % на день від суми кредиту за кожний день користування ним.

З наведеного вбачається, що сторони у кредитному договорі погодили умови про автопролонгацію за відкладальною умовою, відтак не можна вважати, що для продовження дії кредитного договору необхідно укладати додаткову угоду. Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними. 

Тому сторони мають діяти відповідно до умов цього Договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, а за їх відсутності – відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому колегія суддів враховує, що, звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу своїх вимог посилався, зокрема, на умови кредитного договору щодо автопролонгації строку кредитування та нарахування процентів у разі неповернення кредиту у визначений договором строк, а тому зазначені умови договору підлягають оцінці судом під час вирішення спору.

Таким чином, станом на дату закінчення строку кредиту, передбаченого п.1.7 Договору (24.10.2021), у відповідача була наявна заборгованість за кредитом, відтак згідно з п.1.9.3 Договору відбулася автопролонгація строку кредитування. Загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 90 календарних днів з дати закінчення Дисконтного періоду (пункт 1.12.1 Договору).

З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося з 24.09.2021 по 30.11.2021. Цей період становить 68 календарних днів, а тому нарахування відсотків відбувалося у межах строків, визначених п.1.7 та п.1.12.1 Договору. При цьому з 24.09.2021 по 24.10.2021 (30 днів) нарахування відсотків здійснювалося відповідно до п.1.9.1 Договору за ставкою 0,82 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Так як відповідачем не було здійснено своєчасну сплату процентів у порядку, передбаченому Договором, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк Дисконтного періоду були скасовані з дати надання кредиту, а до правовідносин сторін були застосовані правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою.

Крім того, відповідач продовжив користуватися кредитними коштами після завершення строку кредитування згідно з п.1.9.3 Договору, а тому відсотки продовжували нараховуватися з 25.10.2021 по 30.11.2021 (37 днів) відповідно до умов кредитного договору, з якими погодився відповідач при укладенні кредитного договору.

Таким чином, за період з 24.09.2021 по 30.11.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було нараховано відсотки у розмірі 13 572,80 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 30.11.2021, тобто на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідача становила: за основним боргом – 8 000,00 грн, за відсотками – 13 572,80 грн; загальна сума заборгованості – 21 572,80 грн.

У п.1.3 Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», визначено, що право вимоги – це всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Зазначене кореспондує зі статтею 1078 ЦК України, відповідно до якої предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс», до якого перейшло право вимоги за Договором факторингу №28/1118-01, на підставі вищевикладених положень обґрунтовано продовжувало нараховувати відсотки за користування кредитом з 01.12.2021 по 21.01.2021 (52 дня) у межах строків, визначених п.1.7 та п.1.12.1 Договору, тобто протягом 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду.

Отже, загалом проценти за користування кредитом нараховувалися протягом 120 календарних днів, з яких 68 днів – первісним кредитором та 52 дні – ТОВ «Таліон Плюс», що відповідає умовам пунктів 1.7 та 1.12.1 кредитного договору, з якими відповідач погодився під час його укладення.

З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що станом на 31.07.2024, тобто на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», заборгованість відповідачки становила 33 969,60 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом – 8 000,00 грн, за відсотками – 25 969,60 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що наступні кредитори: ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювали нарахувань після переходу до них прав вимоги до відповідача.

При цьому відповідач безпідставно ототожнює проценти, нараховані за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору, з відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченою статтею 625 ЦК України.

Як установлено судом, первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» нараховували проценти за користування кредитом у межах строків, визначених пунктами 1.7 та 1.12.1 кредитного договору. Водночас розрахунку заборгованості, нарахованої в порядку частини другої статті 625 ЦК України, позивач не надавав, а вимог про її стягнення не заявляв.

Аналіз наданого розрахунку заборгованості свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії кредитного договору та за процентною ставкою, визначеною його умовами, що підтверджує правомірність їх нарахування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у розмірі 25 969,60 грн за період з 24.09.2021 по 21.01.2021, що правильно було встановлено судом першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 33 969,60 грн, з урахуванням погоджених сторонами умов кредитування, включно з тілом кредиту, розміром базової відсоткової ставки за кожен день прострочення та періодом кредитування.

Даних про погашення відповідачем цієї суми заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку матеріали справи не містять.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі також заперечує проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, вказуючи, що такі вимоги є безпідставними, оскільки позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що до матеріалів справи долучено всі необхідні документи, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу, а тому просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За змістом частини 1 пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 та 4 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Юніт Капітал» у додатках до позову надано: договір про надання правової допомоги Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» №17/03/25-02 від 17.03.2025, додаткову угоду №5 від 17.03.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 17.03.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та довіреність адвоката.

Відповідно до Акта приймання-передачі наданих послуг від 17.03.2025 сторони підтвердили, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 7 000,00 грн, зокрема щодо: складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості (2 год., 5 000,00 грн); вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості (2 год., 1 000,00 грн); підготовки адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів (1 год., 500,00 грн); підготовки та подання клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів (1 год., 500,00 грн).

Крім того, зазначено, що послуги надано якісно, в повному обсязі та в установлені строки.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, а також стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. 

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу та мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи й усіх обставин, що мають значення.

Слід зазначити, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення судових витрат.

Зважаючи на те, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами їх фактичного понесення, суд першої інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення витрат на правничу допомогу.

При цьому суд правомірно керувався критеріями співмірності, розумності та необхідності судових витрат, врахувавши конкретні обставини справи, її складність, обсяг наданих адвокатом послуг, а також фактично виконану роботу. Надана правнича допомога включала не лише підготовку та подання позовної заяви, а й підготовку та подання клопотання про витребування доказів, та здійснення інших дій, необхідних для належного захисту прав та інтересів позивача.

Отже, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є документально підтвердженим, фактично понесеним, необхідним та співмірним із характером і складністю спору, а тому суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Так як апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, сплаченого у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 червня 2026 року.

Головуючий –     В.Б. Яцина

Судді -      Н.П. Пилипчук

О.В. Маміна.