Справа № 459/703/26 
Провадження № 2-а/459/11/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області
в складі: головуючого-судді    Отчак Н.Я.
з участю секретаря      Савіцької Б.Б.
представника позивача      Плат Є.І.
представника відповідача      Бойко З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
25.02.2026 представник позивача звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить скасувати постанову №R373156 від 21.02.2026 про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити.
Адміністративний позов обґрунтовує тим, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №R373156 від 21.02.2026 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в розмірі 17000 грн. Із змісту постанови вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку із його неявкою за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце зазначені у повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Однак така інформація не відповідає дійсності, а сама постанова є не обгрунтованою. У тексті постанови відсутні реквізити повістки невиконання якої інкримінується ОСОБА_1 . Окрім цього, відсутні докази вручення позивачу повістки, або його ознайомлення з обов`язком прибути до відповідного ТЦК та СП. За відсутності належного повідомлення, особа не може вважатися такою, що ухилилася від явки. Також самостійною та достатньою підставою для скасування постанови є також пропуск відповідачем строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП. Оскільки, відповідно до відповідно до відомостей, відображених у мобільному застосунку Міністерство оборони України « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся до Національна поліція України з метою доставлення позивача для складання протоколу у зв`язку з неприбуттям за повісткою, а також з цієї дати його дані внесено до розшуку. Таким чином, саме 10.11.2025 фактично зафіксовано нібито вчинення адміністративного правопорушення, тоді як постанова про накладення адміністративного стягнення винесена лише 21.02.2026, тобто після спливу тримісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, встановленого ст. 38 Кодекс України про адміністративні правопорушення, що свідчить про незаконність її прийняття. За таких обставин процедура притягнення до адміністративної відповідальності є істотно порушеною, а винесена постанова не може вважатися законною.
26.02.2026 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті на 17.03.2026, розгляд якого відкладено на 27.04.2026.
17.03.2026 до суду надійшов відзив представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 на позовну заяву, у якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю. Відзив мотивованим тим, що у зв`язку із загальною мобілізацією ОСОБА_1 , як військовозобов`язаному сформовано повістку для уточнення даних про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 22.10.2025 на 10:00 годину. Відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.10.2025 року № 101025 працівниками Великомостівської міської ради було здійснено оповіщення громадян, які проживають на території Великомостівської міської ради, в тому числі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією витягу з листа Великомостівської міської ради від 24.10.2025 року № 1690/02-12, копію якої ми долучаємо до відзиву на позовну заяву. Листом від 24.10.2025 № 1690/02-12 Великомостівської міської ради до відома начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 було доведено, що під час оповіщення, яке здійснювалося працівниками міської ради 20.10.2025 військовозобов`язаний був відсутній, будинок зачинений. Той факт, що позивач не отримав кореспонденцію за зареєстрованою адресою місця проживання, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права військовозобов`язаного були порушені. Нормами вказаного Порядку, прийнятого на виконання ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закладено презумпцію обізнаності військовозобов`язаного у разі надіслання повісток підрозділами ТЦК та СП за зареєстрованим (зазначеним військовозобов`язаним) місцем проживання. З наведеного вбачається, що громадянин ОСОБА_1 належним чином був оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 . У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначені у ній місце та строк. Однак, 22.10.2025 даний громадянин до ІНФОРМАЦІЯ_5 не з`явився. Такими своїми діями зазначений громадянин порушив ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно положень якої під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки). Однак документального підтвердження поважності причин несвоєчасного прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно повістки про виклик військовозобов`язаний ОСОБА_1 , не надав та не повідомив протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття, про причини своєї неявки та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 в семиденний строк, що передбачено пунктами 21, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024. Також зазначив, що позивач самостійно без зовнішнього тиску чи примусу, подав заяву про визнання правопорушення. З урахуванням поданої позивачем заяви про не оспорювання правопорушення, 21 лютого 2026 року було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Тобто, позивач добровільно визнав вчинення правопорушення, про що подав відповідну заяву. Окрім цього, зазначив, що у зв`язку з неприбуттям до ІНФОРМАЦІЯ_5 , в ЄДРПВР автоматично з`являється інформація про неприбуття особи за викликом, дані про що автоматично передаються до управління поліції. У зв`язку з наведеним просить у задоволенні позову відмовити.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Плат Є. І. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Додатково зазначила, що повістку позивачу вручено не було, тому йому не було відомо про необхідність з`явитись у визначений час та дату. Також постанова не містить конкретних відомостей щодо часу, місця та способу вчинення нібито правопорушення, не зазначає реквізитів повістки, дати та строку явки, а також доказів належного повідомлення позивача, що свідчить про істотне порушення вимог ст. 283 КУпАП та є самостійною підставою для її скасування. Окрім цього, оскаржувана постанова винесена з порушенням строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Представник відповідача Бойко З.М. просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач самостійно подав заяву про те, що він згідний з інкримінованим йому порушенням, тому 21 лютого 2026 року було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також зазначила, що відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.10.2025 № 101025 працівниками Великомостівської міської ради було здійснено оповіщення громадян, які проживають на території Великомостівської міської ради, в тому числі ОСОБА_1 та листом від 24.10.2025 № 1690/02-12 Великомостівської міської ради до відома начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 було доведено, що під час оповіщення, яке здійснювалося працівниками міської ради 20.10.2025 військовозобов`язаний був відсутній, будинок зачинений. Відтак ОСОБА_1 вважається таким, що був належним чином повідомлений про необхідність з`явитись до ТЦК, однак без поважних причин не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до ч 3. ст. 243 КАС України, було відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше п`яти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, а саме на 28 квітня 2026 року о 12 год. 00 хв.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові пояснення сторін, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (стаття 7 КУпАП).
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною третьою статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тобто вказана норма відсилає до інших нормативно-правових актів.
Згідно вимог ст. ст.1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, законодавець встановив обов`язок громадянина під час мобілізації з`явитись за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначеному у такому виклику місці та строк. 
Порядок виклику громадянина під час мобілізації до територіального центру комплектування та соціальної підтримки врегульований Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в редакції чинній станом на дату здійснення виклику за повісткою, тобто на 10.10.2025, далі - Порядок)).
Так, пунктом 28 Порядку визначено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Згідно з пунктом 29 Порядку у повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою; прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.
Пунктом 30 Порядку передбачено, що повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування. У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою. Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з п. 30-1 Порядку кожна повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду (далі - QR-код). QR-код містить інформацію, зазначену в пункті 29 цього Порядку, а також реєстраційний номер поштового відправлення у разі відправлення повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням. Повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздрукована. У такому разі її паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.
Пунктом 30-2 Порядку визначено, що повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть:
централізовано друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення;
друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді.
Порядком визначено, що повістки можуть бути вручені на підставі п. 31-33 Порядку, або надіслані засобами поштового зв`язку на підставі п. 34 Порядку, а також згідно з п. 30-3 Порядку. 
Відповідно до абзаців першого, четвертого пункту 46 Порядку повістки для оповіщення представниками структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, підприємств, установ, організацій доставляються керівнику районної (міської) держадміністрації (військової адміністрації), керівнику виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, керівнику підприємства (установи, організації) разом із розпорядженням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів оповіщення резервістів та військовозобов`язаних.
Згідно з абзацом другим підпунктів 1, 2 пункту 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора.
Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №R373156 від 21.02.2026 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в розмірі 17000 грн. 
Із змісту постанови вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку із його неявкою за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце зазначені у повістці, чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та вчинив правопорушення, передбачене за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. 
Відповідно до розпорядження т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.10.2025 № 101025 Великомостівську міську раду зобов`язано здійснити оповіщення військовозобов`язаних, які проживають на території Великомостівської територіальної громади.
Із листа Великомостівської міської ради від 24.10.2025 № 1690/02-12, який адресовано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, вбачається, що під час оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , яке здійснювалося працівниками міської ради 20.10.2025, військовозобов`язаний відсутній, будинок зачинений.
Як слідує з відомостей з ЄДРПВР, наданих ІНФОРМАЦІЯ_5 по постанові № R373156 від 21.02.2026 ОСОБА_1 подано заяву 21.02.2026.
Стосовно поданої позивачем заяви від 21.02.2026, у якій він зазначив, що ним допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме, не прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим порушив вимоги ч. 3 ст. 210 КУпАП. Факт вчинення ним адміністративного правопорушення визнає та надає згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 279-9 КУпАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Тобто аналізуючи вищезазначену статтю, суд зазначає, що така передбачає розгляд справи ТЦК без особи (заочно) з автоматичним винесенням штрафу.
Водночас, суд звертає увагу, що заява про визнання провини у неявці за повісткою не є беззаперечним доказом правопорушення, оскільки в адміністративних справах щодо рішень суб`єктів владних повноважень (ТЦК) обов`язок доказування правомірності покладено на відповідача.
У заяві не конкретизовано за якою саме повісткою позивач не прибув до ТЦК та СП, відсутня дата на яку він мав прибути та не вказано до якого саме ТЦК та СП.
Навіть якщо особа написала пояснення або заяву, це не звільняє ТЦК від обов`язку надати докази вручення повістки (поштою, особисто) та доказів вчинення порушення.
В свою чергу, на момент, коли мали відбутися дії 22.10.2025, особа не була належним чином повідомлена, і відповідна повістка не була вручена, доказів зворотного матеріали справи не містять.
Відповідачем не надано жодних доказів щодо належного оповіщення працівниками Великомостівської міської ради військовозобов`язаного ОСОБА_1 , оскільки особисто йому під підпис не було вручено повістку, відеозапису вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки не долучений, а також відеозапис відмови військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки не долочено, як це передбачено пп. 1 п. 41 Порядку.
Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, якими зафіксовано адміністративне правопорушення, за яке останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідач не надав і в матеріалах справи такі докази відсутні.
Частиною другою статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (стаття 62 Конституції України).
Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, відповідачем не доведено поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
З огляду на викладене суд не вбачає доцільним продовжувати аналіз та мотивувати рішення в частині вказаних у позовній заяві інших підстав для скасування оскаржуваної постанови. 
Враховуючи не доведення відповідачем правомірності оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови, та вважає, що постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Доводи позивача щодо наявності підстав для закриття провадження в адміністративній справі на підставі п. 7 ч. 1 статті 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу) не потребують правової оцінки суду, так як судом встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відтак, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 665,60 грн. підлягає стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_7 за рахунок бюджетних асигнувань у користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд –
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову №R373156 від 21.02.2026 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу розміром 17000,00 грн.
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП – закрити. 
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 665,60 грн.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Повне судове рішення складено 28.04.2026.

Суддя: Н. Я. Отчак