ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 
м. Київ

справа №520/31403/24
касаційне провадження № К/990/32697/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року (головуючий суддя - Кухар М.Д.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Присяжнюк О.В.; судді: Любчич Л.В., П`янова Я.В.)
у справі № 520/31403/24
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
У листопаді 2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач, платник, підприємець) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 квітня 2024 року № 0/22171/2420.
На обґрунтування позовних вимог платник зазначив, що контролюючий орган протиправно застосував правила пропорційного визначення граничного обсягу доходу платника єдиного податку другої групи, запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», до доходу, отриманого до набрання цим Законом чинності. Позивач вказував, що весь задекларований ним у 2023 році дохід платника єдиного податку другої групи у сумі 5 392 950,00 грн був отриманий у січні 2023 року, тобто до 01 серпня 2023 року, а тому не міг бути обмежений положеннями підпункту 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 14 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року, у задоволенні позову відмовив.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач у 2023 році протягом шести місяців не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, а саме у січні та серпні - грудні 2023 року, тому граничний обсяг доходу платника єдиного податку другої групи за 2023 рік мав визначатися пропорційно до шести календарних місяців і становив 2 793 900,00 грн. Суди погодилися з висновком контролюючого органу про те, що позивач задекларував дохід платника єдиного податку другої групи у розмірі 5 392 950,00 грн, перевищив пропорційно визначений граничний обсяг доходу на 2 599 050,00 грн та повинен був задекларувати з цієї суми податкове зобов`язання з єдиного податку за ставкою 15 відсотків у розмірі 389 857,50 грн.
Не погодившись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, покликаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Мотивуючи касаційну скаргу, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував положення підпункту 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 квітня 2025 року у справі № 160/23272/24. Платник наголошує, що весь дохід, задекларований ним як дохід платника єдиного податку другої групи у 2023 році, був отриманий у січні 2023 року. На підтвердження цієї обставини платник посилається на виписку з банківського рахунку, яка, за твердженням позивача, міститься в матеріалах справи. На думку підприємця, суди попередніх інстанцій помилково погодилися з розрахунком контролюючого органу, який включив січень 2023 року до періоду, за який застосовується пропорційне обмеження граничного обсягу доходу платника єдиного податку другої групи, хоча Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» набрав чинності лише 01 серпня 2023 року. Позивач також вказує, що податковий орган фактично надав положенням названого Закону зворотну дію в часі, чим порушив принцип правової визначеності, конституційний принцип незворотності дії законів у часі та презумпцію правомірності рішень платника податку.
Ухвалою від 14 серпня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_1 
21 серпня 2025 року від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судовий розгляд установив, що ГУ ДПС у Харківській області провело камеральну перевірку показників податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2023 рік, за результатами якої склало акт від 28 березня 2024 року № 12418/20-40-24-20-06.
Відповідно до висновків названого акта перевірки контролюючий орган встановив порушення платником вимог підпункту 1 пункту 293.4 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 296.5.3 пункту 296.5 статті 296, підпункту 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, унаслідок чого занижено податкове зобов`язання з єдиного податку на суму 389 857,50 грн.
Контролюючий орган виходив з того, що позивач у 2023 році був платником єдиного податку другої групи протягом шести місяців - у січні та серпні - грудні 2023 року, а з 01 лютого 2023 року до 31 липня 2023 року застосовував особливості оподаткування платників єдиного податку третьої групи зі ставкою 2 відсотки.
Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік позивач задекларував дохід платника єдиного податку другої групи у розмірі 5 392 950,00 грн.
Визначаючи граничний обсяг доходу позивача як платника єдиного податку другої групи у 2023 році, контролюючий орган застосував пропорційний розрахунок за шість місяців: 5 587 800,00 грн : 12 місяців х 6 місяців = 2 793 900,00 грн.
Порівнявши задекларований позивачем дохід у розмірі 5 392 950,00 грн із пропорційно визначеним граничним обсягом доходу у розмірі 2 793 900,00 грн, податковий орган дійшов висновку про перевищення обсягу доходу на 2 599 050,00 грн та застосував до цієї суми ставку єдиного податку 15 відсотків.
На підставі висновків акта перевірки податковий органи прийняв податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2024 року № 0/22171/2420, яким збільшив позивачу суму грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» на 428 843,25 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 389 857,50 грн та за штрафними санкціями 38 985,75 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 неодноразово наголошувалося, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію лише на ті відносини, які виникли після набрання ними чинності, а до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України, у редакції, чинній у 2023 році, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
У 2023 році такий граничний обсяг доходу становив 5 587 800,00 грн.
За змістом підпункту 1 пункту 293.4 статті 293 ПК України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи-підприємці) у розмірі 15 відсотків, зокрема, до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.
Підпунктом 2 пункту 293.8 статті 293 ПК України передбачено, що ставки, встановлені пунктами 293.3 - 293.5 цієї статті, застосовуються з урахуванням таких особливостей, зокрема, платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування.
Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.
Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», який набрав чинності 01 серпня 2023 року, підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 9-1.
Підпунктом 9-1.4.1 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачено, що платники податків, які станом на 31 липня 2023 року використовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу, та не відмовилися від їх використання самостійно, і до переходу на такі особливості були платниками єдиного податку, з 1 серпня 2023 року автоматично вважаються платниками єдиного податку тієї групи єдиного податку, на якій вони перебували до моменту переходу на застосування особливостей третьої групи, встановлених пунктом 9 цього підрозділу.
Абзацом другим цього підпункту визначено, що дохід, отриманий у період застосування особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 цього підрозділу, не включається до обсягу доходу, визначеного для відповідної групи платників єдиного податку, встановленого пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.
Отже, з 01 серпня 2023 року законодавець установив спеціальне правило визначення граничного обсягу доходу для платників єдиного податку, які у 2023 році застосовували особливості оподаткування, передбачені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Водночас наведене правило має застосовуватися з урахуванням моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» та конституційного принципу незворотності дії закону в часі.
ПК України в редакції, чинній до 31 липня 2023 року включно, не містив спеціального правила пропорційного визначення граничного обсягу доходу платника єдиного податку у разі застосування ним протягом частини 2023 року особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» цього Кодексу.
Таке правило з`явилося лише з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», тобто з 01 серпня 2023 року.
У постанові від 15 квітня 2025 року у справі № 160/23272/24 Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого, якщо платник податків у будь-який період з 01 січня 2023 року до 01 серпня 2023 року використовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, на такого платника поширюються положення підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, зокрема спеціальні правила щодо лімітів доходів на спрощеній системі оподаткування, передбачені підпунктом 9-1.4.3 цього пункту.
Водночас у цій постанові Верховний Суд виснував, що застосування спеціальних обмежень щодо обсягу доходу для відповідної групи платників єдиного податку можливе лише з 01 серпня 2023 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану». Підпункт 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не може встановлювати обмеження на обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку за період до 31 липня 2023 року, оскільки таке застосування порушувало б принцип правової визначеності.
Аналогічний підхід Верховний Суд застосував у постанові від 11 листопада 2025 року у справі № 160/23268/24, у якій зазначив, що пропорційність визначення обсягу доходу, встановлена підпунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, не може поширюватися на період до 31 липня 2023 року. Верховний Суд також звернув увагу, що при проведенні камеральної перевірки контролюючий орган має виходити з можливості визначити дохід платника саме за період, на який могли поширюватися спеціальні правила, запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану».
Верховний Суд у цій справі не вбачає підстав для відступу від наведених правових висновків.
Доводи відповідача про неподібність правовідносин у цій справі та у справі № 160/23272/24 з огляду на різний спосіб повернення платника на сплату єдиного податку другої групи Верховний Суд вважає необґрунтованими.
Визначальним для вирішення цієї справи є не спосіб повернення платника на попередню групу єдиного податку - шляхом самостійної відмови від особливостей оподаткування чи автоматичного повернення з 01 серпня 2023 року, - а питання дії в часі підпункту 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та можливість поширення встановленого ним пропорційного обмеження на дохід, отриманий платником до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану».
Верховний Суд погоджується з тим, що з огляду на застосування позивачем у 2023 році особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, на нього поширюються положення підпункту 9-1.4 пункту 9-1 цього підрозділу.
Однак таке поширення не означає можливості застосування підпункту 9-1.4.3 до подій і фактів, які настали до набрання ним чинності.
Спеціальне правило пропорційного визначення граничного обсягу доходу, запроваджене Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», може застосовуватися лише з 01 серпня 2023 року і не може створювати негативні податкові наслідки щодо доходу, отриманого платником у період, коли такого правила в ПК України не існувало.
У цій справі контролюючий орган визначив граничний обсяг доходу позивача за 2023 рік пропорційно до шести місяців, включивши до такого розрахунку січень 2023 року, тобто період, який передував набранню чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану».
Саме таке включення січня 2023 року до пропорційного розрахунку стало підставою для висновку контролюючого органу про перевищення позивачем граничного обсягу доходу та донарахування єдиного податку за ставкою 15 відсотків.
Суди попередніх інстанцій, погоджуючись із таким розрахунком, залишили поза увагою, що в січні 2023 року позивач, перебуваючи на другій групі платника єдиного податку, мав право орієнтуватися на граничний обсяг доходу, визначений підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України, тобто 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового звітного року.
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» ПК України не передбачав пропорційного обмеження цього ліміту у зв`язку з подальшим застосуванням або припиненням застосування платником особливостей оподаткування, встановлених пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» цього Кодексу.
Тому застосування до січневого доходу позивача пропорційного обмеження, запровадженого лише з 01 серпня 2023 року, суперечить принципу правової визначеності та конституційному принципу незворотності дії закону в часі.
Покликання судів попередніх інстанцій та відповідача на постанову Верховного Суду від 19 квітня 2022 року у справі № 816/687/16 не спростовує цього висновку.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформулював підхід щодо застосування принципу стабільності податкового законодавства та зазначив, що підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України сам по собі не змінює порядку набрання чинності або вступу в дію нових податкових правил.
Разом з тим у цій справі спір стосується не лише принципу стабільності податкового законодавства у розумінні підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, а насамперед дії в часі нової норми податкового закону та можливості її застосування до доходу, отриманого платником до набрання нею чинності.
Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» не містить прямого застереження про надання підпункту 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України зворотної дії в часі. За відсутності такого застереження ця норма має застосовуватися лише до правовідносин, які виникли після набрання нею чинності, тобто з 01 серпня 2023 року.
Саме тому висновок судів попередніх інстанцій про те, що чинність Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» і відсутність рішення Конституційного Суду України про його неконституційність самі по собі є достатніми для застосування пропорційного обмеження до всього 2023 звітного року, зокрема до січня 2023 року, є помилковим.
Крім того, позивач протягом розгляду справи наполягав, що весь дохід у розмірі 5 392 950,00 грн, задекларований ним як дохід платника єдиного податку другої групи за 2023 рік, отримано у січні 2023 року. На підтвердження цієї обставини позивач посилався на виписку з банківського рахунку.
Суди попередніх інстанцій не надали цим доводам належної правової оцінки, обмежившись формальним встановленням того, що позивач у 2023 році був платником єдиного податку другої групи шість місяців - у січні та серпні - грудні 2023 року.
Водночас для правильного вирішення спору юридично значущим було не лише те, упродовж яких місяців позивач перебував на другій групі платника єдиного податку, а й те, чи отримував він дохід у період з 01 серпня 2023 року до 31 грудня 2023 року, тобто у період, на який могли поширюватися спеціальні правила, запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану».
Контролюючий орган під час камеральної перевірки не виокремив дохід позивача саме за період з 01 серпня 2023 року до 31 грудня 2023 року та не встановив перевищення граничного обсягу доходу, визначеного з урахуванням підпункту 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, саме у цей період.
Натомість податковий орган фактично порівняв загальний задекларований позивачем дохід платника єдиного податку другої групи за 2023 рік із пропорційним лімітом, розрахованим із включенням січня 2023 року, тобто періоду, на який підпункт 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не міг поширюватися.
За таких обставин висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог ПК України в частині перевищення граничного обсягу доходу платника єдиного податку другої групи та заниження податкового зобов`язання з єдиного податку є таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Відповідно до частин першої та третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 24 квітня 2024 року № 0/22171/2420, у зв`язку з чим рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позову судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі № 520/31403/24 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 24 квітня 2024 року № 0/22171/2420.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, у розмірі 19 297,94 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова