Справа № 676/1618/26
Номер провадження 2-а/676/53/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2026 року м. Кам`янець-Подільський 

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі
головуючої судді Гладій Л.М.,
за участі секретаря судового засідання Сенчишеної Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ЕГА № 1972447 від 12.02.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.02.2026 року перебувала на стаціонарному лікуванні в пологовому відділенні Кам`янець-Подільської міської лікарні. В зв`язку із необхідністю купити ліки, вийшла в аптеку, де на вулиці безпричинно невідомий їй чоловік наніс удар в живіт, тягнув за волосся та здійснював відеозйомку. З метою припинення насильства вона зателефонувала 102 та повідомила номер автомобіля нападника. Після приїзду працівників поліції, її опитувала працівник поліції, була одразу упереджена, і замість розшуку нападника, склала постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за невідомо неправдивий виклик поліції, зазначивши про перебування в стані алкогольного сп`яніння, про що їй стало відомо через місяць. Таку постанову вважає категорично протиправною, оскільки працівник поліції нічого не перевірила з її розповіді, надумано встановила стан алкогольного сп`яніння, оскільки ніякий тест не проводився, а вона взагалі лежала в лікарні в цей час. З огляду на викладене, вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Нікольчук Н. направила Відзив, в якому зазначила, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, доводи ґрунтуються на суб`єктивній думці, отже є юридично неспроможними, а співробітник патрульної поліції Хмельницької області розглядаючи дану справу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, зокрема послалась на рапорт працівника поліції Куземської Ю.Ю., яка здійснювала виїзд та перевірку звернення та повідомила, що факт нанесення тілесних ушкоджень не підтвердився, оскільки заявниця відмовилась пройти огляд, а поведінка Євстафієвої К.І. була не зрозумілою та агресивною, тому за непідтвердженим фактів, була складена постанова відносно самої ОСОБА_1 , тому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.
В судове засідання позивач не з`явилась, будучи присутньою в попередньому судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, а також докази по справі, встановив наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідальність за перевищення швидкості під час керування транспортним засобом передбачено ч.1 ст.122 КУпАП.
Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Як вбачається з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Вказані права виникають з часу, коли посадова особа вирішує питання про доцільність складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У силу ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому, в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Адміністративна відповідальність та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності закріплений в ст.62 Конституції України (презумпція невинуватості), у силу якого ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З досліджених матеріалів справи судом не встановлено жодного доказу на підтвердження заперечень представника відповідача щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови. Зокрема, представник відповідача посилається лише на рапорт працівника поліції Куземської Ю.Ю., яка на власний розсуд зробила висновок про стан алкогольного сп`яніння заявниці, а також про відсутність обставин, про які позивач зазначала в виклику 102, натомість нею не було проведено перевірки щодо наявності зареєстрованого автомобіля, про номер якого повідомляла ОСОБА_1 , не було встановлено його власника, не проведено його опитування, не проведено медичного обстеження заявниці щодо можливого стану алкогольного сп`яніння, не перевірено інших обставин, про які повідомляла позивачка, однак зроблено кте5огричний висновок про безпідставність виклику наряду поліції та винесено оскаржувану постанову. 
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Надання витягу з АРМОР про попередні притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності жодним чином не доводять її вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення. 
Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.
Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа № 338/1/17).
Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним, через що підлягає до задоволення, тому постанова у справі про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП відносно позивача підлягає скасуванню за недоведеністю в його діях події та складу даного адміністративного правопорушення, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності позивача - закриттю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.

Постанову серії ЕГА № 1972447 від 12.02.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.183 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду з дня складання повного судового рішення.

Текст рішення складено 01 червня 2026 року. 

Суддя Л.М. Гладій