П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/23255/25	
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення рішення: 12 січня 2026 року
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі №420/23255/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Одеській області, у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплати його середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (виплати у повному обсязі грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 14.01.2022 року, а також виплачених за вказаний період матеріальної допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704), за період з 14.01.2022 року по 18.07.2022 року у повному обсязі та за період з 19.07.2022 року по 28.02.2025 року - не більше як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100; 
- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (виплати у повному обсязі грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 14.01.2022 року, а також виплачених за вказаний період матеріальної допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704), за період з 14.01.2022 року по 18.07.2022 року у повному обсязі та у період з 19.07.2022 року по 28.02.2025 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100; 
- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області відносно ОСОБА_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у повному обсязі грошового забезпечення (за період з 29.01.2020 року по 14.01.2022 року, а також виплачених за вказаний період матеріальної допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704), за весь час затримки виплати з 29.01.2020 року по день фактичної виплати; 
- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення у повному обсязі (за період з 29.01.2020 року по 14.01.2022 року, а також виплачених за вказаний період матеріальної допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704), за весь час затримки виплати з 29.01.2020 року по день фактичної виплати.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2022 року по 19.01.2023 року.
Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2022 року по 19.01.2023 року у розмірі 219 295,40 грн.
Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, виплаченого 28.02.2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року у справі №420/27600/24.
Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, виплаченого 28.02.2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року у справі №420/27600/24.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, яке визначає порядок проходження військової служби та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Служби безпеки України.
Апелянт вказує, що позивач проходив військову службу в органах Служби безпеки України та не перебував у трудових відносинах із відповідачем, а тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. На думку апелянта, правовий статус військовослужбовців, порядок проходження ними служби та виплати грошового забезпечення врегульовані Законами України «Про Службу безпеки України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на їх виконання.
Скаржник зазначає, що законодавство про працю поширюється виключно на працівників, які перебувають у трудових відносинах, тоді як позивач був співробітником-військовослужбовцем Служби безпеки України та проходив військову службу особливого характеру. У зв`язку з цим, на думку апелянта, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що виплата коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року у справі №420/27600/24 була проведена 28.02.2025 року після набрання цим рішенням законної сили, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. На думку апелянта, право на таку компенсацію може виникнути лише у разі несвоєчасного виконання судового рішення після набрання ним законної сили, тоді як у даному випадку рішення суду було виконано в межах розумного строку.
Посилаючись на положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про Службу безпеки України», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а також на практику Верховного Суду, апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Служби безпеки України в Одеській області по 14.01.2022 року, що підтверджується витягом з наказу Управління Служби безпеки України в Одеській області від 14.01.2022 року №17-ЛС/дск.
Відповідно до наданої до суду довідки Управління Служби безпеки України в Одеській області №262 від 23.09.2025 року вбачається, що позивачу добровільно при звільненні було виплачено 390 988,44 грн.
При цьому сума, виплачена добровільно при звільненні позивача у розмірі 390 988,44 грн. складається із сум 39 830,76 грн. + 351 157,68 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі №420/27646/24 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі №420/27646/24, позивачу 29.01.2025 року було перераховано та виплачено суму індексації грошового забезпечення в загальному розмірі 82 370,85 грн., що підтверджується довідкою Управління Служби безпеки України в Одеській області №262 від 23.09.2025 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року по справі №420/27600/24 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 р. по 14.01.2022 р., а також виплачених за вказаний період матеріальної допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року по справі №420/27600/24, позивачу 28.02.2025 року було виплачено суму грошового забезпечення, із врахуванням належного прожиткового мінімуму, в загальному розмірі 307 964,90 грн., що підтверджується випискою з АТ «Державний ощадний банк України» та довідкою Управління Служби безпеки України в Одеській області №262 від 23.09.2025 року.
Тобто остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 28.02.2025 року, чого відповідачем у справі не заперечувалось.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не провів із позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення, оскільки належні суми грошового забезпечення та пов`язаних із ним виплат були фактично виплачені лише 28.02.2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року у справі №420/27600/24.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України та виникнення у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Разом із тим суд першої інстанції, врахувавши правові висновки Верховного Суду щодо необхідності застосування принципів розумності, справедливості та співмірності при визначенні розміру відшкодування, а також положення Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022 року, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо виплати середнього заробітку за весь заявлений позивачем період затримки розрахунку при звільненні.
У зв`язку з цим суд визначив розмір належного до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 219 295,40 грн та відмовив у задоволенні позовних вимог у решті цієї частини.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, виплаченого 28.02.2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 року у справі №420/27600/24, тоді як в іншій частині заявлених позовних вимог відмовив.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи чи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлено відповідальність роботодавця за невиплату належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавець пов`язує виникнення права особи на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме з фактом несвоєчасного проведення остаточного розрахунку та невиплатою всіх належних особі сум у день звільнення.
Правовою природою передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування є спеціальний вид відповідальності роботодавця, який спрямований на захист майнових прав працівника та компенсацію негативних наслідків, спричинених несвоєчасним отриманням належних йому виплат.
Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, зазначивши, що метою такої виплати є компенсація працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок порушення роботодавцем обов`язку щодо своєчасного проведення розрахунку при звільненні.
Разом з тим спірні правовідносини виникли у зв`язку із проходженням позивачем військової служби в органах Служби безпеки України.
Правові засади проходження військової служби, порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та гарантії їх соціального захисту визначаються Законами України «Про Службу безпеки України», «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Водночас аналіз наведеного законодавства свідчить про відсутність у ньому норм, які б врегульовували питання відповідальності відповідного державного органу за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку при звільненні військовослужбовця.
Саме тому Верховний Суд у численних рішеннях сформував правову позицію, відповідно до якої у разі відсутності спеціального правового регулювання до таких правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.
Зокрема такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18, від 28 січня 2021 року у справі №240/11214/19, від 11 лютого 2021 року у справі №200/10820/19-а, від 24 червня 2021 року у справі №520/9408/19 та від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення трудового законодавства з огляду на проходження позивачем військової служби, колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі №420/27600/24 Управління Служби безпеки України в Одеській області було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 14.01.2022 року, а також матеріальної допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії та одноразової грошової допомоги при звільненні.
Зазначеним рішенням суду фактично встановлено, що під час проходження служби та на момент звільнення позивачу не було виплачено належні суми грошового забезпечення у повному обсязі.
На виконання вказаного судового рішення відповідачем лише 28 лютого 2025 року виплачено позивачу 307 964,90 грн, що сторонами не заперечується.
Отже, остаточний розрахунок із позивачем було проведено не в день його звільнення 14.01.2022 року, а лише 28.02.2025 року після набрання законної сили судовим рішенням та його виконання відповідачем.
При цьому сама по собі обставина виплати коштів на виконання судового рішення не змінює правової природи таких виплат та не спростовує факту їх належності позивачу на день звільнення.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що суми грошового забезпечення, право на які встановлено судовим рішенням, вважаються належними працівнику (військовослужбовцю) виплатами, а тому їх виплата після звільнення свідчить про несвоєчасне проведення остаточного розрахунку.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Щодо вимог про компенсацію втрати частини доходів колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.
Під доходами у розумінні зазначеного Закону слід розуміти, зокрема, заробітну плату, грошове забезпечення та інші виплати, які мають систематичний характер і не мають разового характеру.
Необхідною та достатньою підставою для виплати такої компенсації є факт порушення встановлених строків виплати належного доходу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 11 квітня 2025 року у зразковій справі №280/8933/24 (Пз/990/14/24), в якому зазначено, що грошове забезпечення військовослужбовця є доходом у розумінні Закону №2050-III, а порушення строків його виплати є достатньою підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.
Оскільки належне позивачу грошове забезпечення було виплачено лише 28.02.2025 року, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів та правомірно зобов`язав відповідача здійснити її нарахування і виплату.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що право на компенсацію втрати частини доходів може виникати виключно у разі несвоєчасного виконання судового рішення після набрання ним законної сили.
За змістом Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення права на відповідну компенсацію, є порушення встановлених строків виплати доходу, а не порушення строків виконання судового рішення.
Тому обставина виплати належного позивачу грошового забезпечення на виконання судового рішення не виключає його права на компенсацію втрати частини доходів, якщо такі суми були виплачені із порушенням строків, установлених законодавством.
Щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зменшення такого відшкодування з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності.
При цьому судом враховано розмір фактично виплаченої із затримкою суми, тривалість затримки розрахунку, характер спірних правовідносин, співвідношення між сумою заборгованості та розміром розрахованого середнього заробітку, а також інші істотні обставини справи.
За результатами такої оцінки суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 219 295,40 грн, і колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи та фактично зводяться до незгоди з наданою судом правовою оцінкою, що саме по собі не свідчить про неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Згідно з пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін. Обсяг мотивування може змінюватися залежно від характеру рішення, доводів сторін та особливостей справи.
Колегія суддів вважає, що під час апеляційного перегляду справи перевірено всі доводи апеляційної скарги, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, однак вони не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та правильності зроблених ним правових висновків.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, проте не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для іншого вирішення спору.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав належну оцінку наявним у справі доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга Управління Служби безпеки України в Одеській області задоволенню не підлягає, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року підлягає залишенню без змін.
Оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, підстави для нового розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Враховуючи, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження як справа незначної складності, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі №420/23255/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук