Справа № 690/759/24
Провадження № 2/690/13/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року         м. Багачеве
Багачевський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді    Линдюка В.С.,
секретар судового засідання  Руденко В.М.,
за участю:
представників позивача    Держан В.В., Ткаченко А.Д.,
відповідача      ОСОБА_1 ,
представника відповідача   Замковенка В.М.,
представника третьої особи  Огнивої Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Багачевського міського суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – орган опіки та піклування виконавчого комітету Багачевської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача адвокат Держан В.В. звернулась до суду з позовною заявою за змістом якої просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 17.11.2012 року перебували в шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_3 в їх сім`ї народився ОСОБА_4 . У 2018 році в судовому порядку шлюб сторін розірвано, а згодом місце проживання спільного сина сторін визначено разом з батьком. У 2019 році судом з ОСОБА_3 стягнуто аліменти користь ОСОБА_2 на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу та станом на 25.11.2024 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 110 772,43 грн. Відповідач, будучи обізнаною з місцем проживання сина, за відсутності будь-яких перешкод з боку позивача, упродовж тривалого проміжку часу виявляла повну байдужість до свого сина – не цікавилась його шкільним та позашкільним життям, не піклувалась про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не приймала участі в його вихованні та не виявляла бажання до спілкування. Також зазначено, що неповнолітній ОСОБА_4 не отримав від матері жодного подарунку як на свої дні народження, так і інші свята. Додатково вказано, що за результатами звернення позивача органом опіки та піклування складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який у подальшому затверджено рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради.
Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з вказаних у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Також повідомив, що відповідач після розірвання їх шлюбу зрідка приходила до сина, який залишився проживати разом з ним, та навіть в ті моменти перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Аліменти за судовим рішенням відповідач взагалі почала сплачувати періодично лише з 2023 року, а з осені 2024 року ці платежі стали більш регулярними. Жодних перешкод відповідачу в спілкуванні з їх спільним сином він раніше не створював і не створює на даний час, однак відповідач у їх з сином житті фактично почала з`являтися лише з осені 2024 року, коли він почав збирати документи для позбавлення її батьківських прав у судовому порядку. Орієнтовно з осені 2025 року відповідач відновила спілкування з сином, оскільки згідно встановленого графіку відвідувань по суботах приходить до нього для спілкування, однак дитина свідомо не бажає цього спілкування та часто категорично відмовляється спілкуватися з відповідачем. Додатково пояснив, що незважаючи на тривалість невиконання його колишньою дружиною батьківських обов`язків відносно їх сина питання про позбавлення її батьківських прав ним ініційовано лише зараз через можливість отримати відстрочку від проходження військової служби, яку на даний час він проходить, а також можливістю в подальшому вирішити питання про усиновлення сина ОСОБА_5 його дружиною ОСОБА_6 , оскільки саме її, а не відповідача, дитина сприймає як матір та відповідно відноситься до неї, що не можливо без позбавлення відповідача батьківських прав. Просив врахувати, що на даний час він проходить службу в Збройних силах України в зв`язку з мобілізацією та саме його дружина ОСОБА_6 піклується та забезпечує повсякденні потреби сина, а не відповідач.
Представник позивача адвокат Ткаченко А.Д. у судових засіданнях підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки ОСОБА_7 свідомо протягом тривалого часу ухилялась від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина, що підтверджується стійкою та тривалою відсутністю в неї будь-якого інтересу до потреб їх спільного з позивачем сина упродовж 6 років, не вжиття нею жодних заходів до прийняття участі у вихованні дитини, не сплати жодної копійки аліментів на його утримання в період часу з березня 2019 року до лютого 2023 року. Також просила врахувати, що сама дитина не бажає спілкуватися з відповідачем. Додатково вказала, в минулому ОСОБА_7 вже покинула іншого свого сина в трирічному віці, що відображено в рішенні Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.11.2018 року в справі № 690/188/18, однак жодних висновків з того часу вона для себе не зробила, та фактично повторює свою поведінку щодо невиконання своїх батьківських обов`язків вже й відносно сина ОСОБА_5 . Додатково вказала, що в минулому ОСОБА_7 притягувалась до адміністративної відповідальності за несплату аліментів та до кримінальної відповідальності.
Відповідач у судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог зазначивши, що позивач у 2018 році забороняв та чинив перешкоди їй у спілкування з дитиною, оскільки вона відмовилась проживати разом з ним, а мала відносини з іншим чоловіком, та навіть заблокував її номер телефону. Також пояснила, що позивач налаштовує їх спільного сина відносно неї, тому в минулому вона й не зверталась до суду для вирішення питання щодо її участі у вихованні дитини, а про необхідність сплати аліментів на користь позивача вона дізналась лише коли борг з їх сплати був уже близько 130 тис. грн. Додатково вказала, що вона постійно цікавилась життям сина як через знайомих, так і через батьків його однокласників, а зараз коли вже син подорослішав бажає спілкування з ним та вживатиме заходів для цього, навіть попри існуючі перешкоди.
Представник відповідача адвокат Замковенко В.М. заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що з 2023 року коли органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , змінились як життєві обставини відповідача, так її поведінка час відносно дитини, що підтверджується новим висновком органу опіки та піклування, яким вказано про недоцільність на даний час позбавлення її батьківських прав.
Представник третьої особи Огнива Т.В. надала до суду заяву за змістом якої просить розгляд справи провести за її відсутності та ухвалити законне рішення за наявними матеріалами справи.
Свідок ОСОБА_8 надала суду показання за змістом яких вона з 2021 року проживає по сусідству з ОСОБА_2 та знає його сина ОСОБА_5 , оскільки він товаришує з її сином. Раніше чула від малолітнього ОСОБА_5 , що він боїться свою матір, а зараз – що він не розуміє чому вона хоче забрати його в тата. Вперше ОСОБА_7 за місцем проживання ОСОБА_2 та його сина вона побачила вже коли почався розгляд даної судової справи, на даний час вона періодично по суботах приходить до сина ОСОБА_5 поспілкуватись, та інколи бачила, що зустрічі між ними проходять нервово, та ОСОБА_5 навіть казав відповідачу, що не бажає з нею спілкуватись. Також вказала, що їй не відомо про те, що ОСОБА_2 чинив перешкоди відповідачу в спілкуванні з їх спільним сином.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , класний керівник малолітнього ОСОБА_4 з 5-го класу, надала суду показання про те, що всі батьківські збори відвідував лише батько ОСОБА_5 , який постійно цікавився успішністю сина, а відповідача вперше вона побачила лише наприкінці 6-го класу (травень 2025 року) та на початку нового навчального року (середина вересня 2025 року). ОСОБА_7 при зустрічах висловлювала зацікавленість у потребах її сина та вона повідомила, що дитина забезпечена всім необхідним.
Свідок ОСОБА_10 , психолог Багачевської гімназії № 1 Багачевської міської ради Черкаської області, надала суду показання за змістом яких вона познайомилась з ОСОБА_2 орієнтовно в листопаді 2024 року та він просив попрацювати з його сином ОСОБА_5 , щоб зрозуміти його внутрішній світ та переживання, оскільки він хвилюється за нього, в зв`язку з досягненням пубертатного віку та відносинами, які складаються з його матір`ю. За результатами спілкування з ОСОБА_5 вона зробила висновки, що його батько ОСОБА_2 є центральною особою в його житті, а як маму він ідентифікував дружину ОСОБА_2 , яка є його мачухою, відносно якої висловлював родинне сприйнятті. Про ОСОБА_7 взагалі початково нічого не говорив та не зображував її у родинному колі, в подальшому при розмовах про неї робився більш замкнутим, імпульсивним та ідентифікував її лише як « ОСОБА_11 », розповідав, що вона приходила до нього з поліцією, та він не вважає її своєю матір`ю, не хоче контактувати та спілкуватись з нею, бо вона про нього не піклувалась, і в нього є образи на неї. З відповідачем вона за її ж ініціативи познайомилась орієнтовно в середині вересня 2025 року, оскільки вона виявила інтерес щодо її сина, але цей прояв інтересу був одноразовим. Додатково вказала, що, на її думку, позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 жодним чином негативно не вплине на дитину.
Свідок ОСОБА_12 надала суду показання, що знає сім`ю ОСОБА_2 з 2016 року, оскільки була однією з вихователів його сина ОСОБА_5 у комунальному закладі дошкільної освіти № 11 «Теремок». Орієнтовно в 2017 році ОСОБА_5 часто не відвідував садочок, оскільки зі слів ОСОБА_3 у неї з`явились проблеми зі здоров`ям, а ОСОБА_2 у той час їздив на підробітки в росію. З січня 2018 році в даній сім`ї стався розлад через зраду відповідача, після цього вихованням ОСОБА_5 до самого випускного повністю займався його батько.
Свідок ОСОБА_13 надала суду показання за змістом яких тривалий час знає ОСОБА_2 , оскільки він купував у неї будинок, в якому до цього жив разом з відповідачем та їх спільним сином. Також повідомила, що в минулому бачила як відповідач кричала на сина, а зараз ОСОБА_5 часто ходить гратись до її дітей та вона знає, що тема про біологічну матір викликає в нього напругу та стрес. ОСОБА_5 розповідав їй, що його біологічна матір ні разу навіть не вітала його з Днем народження. Додатково вказала, що орієнтовно з липня 2025 року ОСОБА_7 періодично приходить до місця проживання ОСОБА_5 , щоб поспілкуватися з ним. 
Враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. 171 Сімейного кодексу України, судом з дотриманням вимог ст. 232 ЦПК України, з`ясовано думку малолітнього ОСОБА_4 щодо позбавлення його матері ОСОБА_7 батьківських прав відносно нього.
Малолітній ОСОБА_4 , якому виповнилось 13 років, допитаний з дотриманням вимог ст. 232 ЦПК України, надав суду показання про те, що з 2021 року своєю мамою він вважає ОСОБА_6 , яка є дружиною його батька, а біологічну матір, яка його народила, а потім покинула у віці 5 років, та не приходила до нього, хоча він дуже цього хотів, він називає – ОСОБА_11 . Обставин розлучення батьків не пам`ятає, але з появою в його житті ОСОБА_6 , яка є дружиною його тата, яку він полюбив як маму, він перестав чекати ОСОБА_14 . Орієнтовно з березня 2025 року біологічна матір почала приходити до нього додому та пояснювала, що залишила його з батьком, бо не могла утримувати його. До цього він інколи бачив її у місті та в парку, але не підходив до неї, бо вона була п`яна та брудна, вела себе не адекватно розповідаючи неприємні речі про його тата. Також повідомив, що ОСОБА_11 неодноразово обманювала його, не вітала з днями народження, а подарований недавно м`яч він вже не захотів брати. На даний час під час їхніх телефонних розмов ОСОБА_11 розпитує про його життя та шкільні успіхи, а також наговорює на тата і Оксану, що вони погані, після чого в нього не має бажання за нею розмовляти. Під час їхньої останньої розмови, коли ОСОБА_11 прийшла до нього додому, вони посварились, оскільки вона знову говорила негативні речі про його тата і Оксану, на його прохання припинити не реагувала, та він на емоціях навіть вдарив її ногою в спину. Додатково сказав, що інколи сам свідомо не виходить на зустрічі до ОСОБА_15 та не відповідає на її дзвінки, оскільки боїться та ненавидить її, оскільки має про неї погані спогади з дитинства, та не хотів би щоб вона була в його житті, йому байдуже на її долю. Натомість хоче щоб його усиновила мама ОСОБА_6 , щоб він мав можливість поїхати з нею за кордон.
Заслухавши доводи сторін та їх представників, показання свідків, а також думку малолітнього  ОСОБА_4 , повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони з 17.12.2012 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.03.2018 року в справі № 690/37/18, яке 12.04.2018 року набрало законної сили.
Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 28.12.2017 року Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.
Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.11.2018 року в справі № 690/188/18, яке 12.11.2018 року набрало законної сили, визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 .
Згідно змісту інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області від 29.11.2024 року № 470 у період часу з листопада 2018 року по листопад 2024 року ОСОБА_3 із заявами про те, що вона не має можливості спілкуватися з сином та наявності перешкод у цьому з боку ОСОБА_2 , чи з заявами про визначення способів участі у вихованні сина ОСОБА_5 та встановлення графіку побачень, до служби у справах дітей не зверталась.
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади місце проживання позивача та спільного сина сторін ОСОБА_4 з 03.01.2019 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 16.03.2021 року № 607 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.03.2021 року № 248320410.
За змістом акту депутата VIII скликання Ватутінської міської ради Бебік Т.І. від 17.01.2023 року, складеного в присутності та зі слів ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , ОСОБА_2 та його син ОСОБА_4 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 , а зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до акту обстеження умов проживання, проведеного комісійно 30.01.2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить останньому. Умови проживання задовільні, в помешканні чисто, затишно, а також створено належні умови для проживання та навчання дитини. Також вказано, що ОСОБА_3 , матір ОСОБА_5 , не бере участі у вихованні та утриманні сина, не спілкується з ним. 
Згідно інформації комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Багачевської міського ради Черкаської області» від 13.02.2023 року № 56, від 25.11.2024 року № 506, неповнолітній ОСОБА_4 вакцинований згідно календаря щеплень та на прийом до лікаря завжди приходить з батьком, його матір жодного разу на прийом до лікаря з дитиною не з`являлась, станом здоров`я дитини не цікавилась.
Відповідно до довідки Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області від 25.11.2024 року №66518 на примусовому виконанні в даному територіальному відділі державної виконавчої служби з 11.04.2019 року перебуває судовий наказ Ватутінського міського суду Черкаської області від 07.03.2019 року № 690/113/19 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 04.03.2019 року до повноліття дитини. За період часу з 04.03.2019 року по 25.11.2024 року ОСОБА_3 нараховано аліменти на утримання сина в сумі 176 285,71 грн., а фактично нею сплачено лише 65 513,28 грн. (лютий 2023 року – 29 700 грн., липень 2023 року – 3 000 грн., жовтень 2023 року – 11 013,28 грн., листопад 2023 року – 3 200 грн., січень 2024 року – 6 000 грн., квітень 2024 року – 3 300 грн., серпень 2024 року – 4 500 грн., вересень 2024 року – 1 500 грн., жовтень 2024 року – 3 300 грн.), тож заборгованість становить 110 772,43 грн.
Згідно змісту довідок Ватутінської гімназії № 1 Ватутінської міської ради Черкаської області 24.01.2023 року № 21/01-09, від 27.12.2024 року № 421, від 31.12.2024 року № 427/01-09 ОСОБА_4 навчається в даному освітньому закладі з 1 класу, матір учня ОСОБА_4 не приймає участі в шкільному житті сина (не має зв`язку з класним керівником, педагогами, батьківські збори не відвідує), успішністю сина не цікавиться.
Відповідно до змісту психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4 , крім іншого, він тепло відгукується про дружину свого батька та сприймає її як повноцінного члена родини, відмовляється говорити про свою біологічну матір, аргументуючи це відсутністю потреби у цьому та відчуттям комфорту й задоволеності від сімейних умов у яких він наразі перебуває.
Органом опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області від 20.02.2023 року № 63.
Відповідно до змісту вищевказаного висновку не вдалося з`ясувати причини ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_5 в зв`язку з відсутністю її за місцем останнього відомого місця проживання та ігноруванням телефонних дзвінків працівників служби у справах дітей.
Відповідно до змісту висновку спеціаліста, складеного 02.04.2025 року, за результатами психодіагностичної роботи з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що дитина сприймає дружину батька ОСОБА_6 як рідну матір, між ними склались довірливі та психологічно сприятливі відносини. Рідну матір дитина називає « ОСОБА_11 » та сприймає її як чужу людину, ознак сформованого емоційного зв`язку та міцної прив`язаності до неї не виявлено. Поруч з нею дитина не почувається у безпеці, що має негативний вплив на його психологічний стан, бажання спілкуватися та взаємодіяти з нею. 
Відповідач у зв`язку одруженням 24.11.2023 року змінила прізвище з ОСОБА_17 на ОСОБА_18 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 24.11.2023 року виконавчим комітетом Багачевської міської ради Черкаської області.
Згідно характеристики депутата VIII скликання Ватутінської міської ради ОСОБА_19 від 20.12.2024 року, складеного в присутності та зі слів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , веде здоровий спосіб життя, шкідливих звичок не має, характеризується позитивно, має хороші добросусідські відносини.
Відповідно до акту обстеження умов проживання, проведеного комісійно 19.12.2024 року, ОСОБА_1 проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить її чоловіку. Помешкання потребує капітального ремонту, умови проживання незадовільні. Також вказано, що ОСОБА_1 усвідомлює, що тривалий час не бачилась з сином ОСОБА_5 , та має намір поступово налагодити контакт з ним. 
Згідно інформації Центру соціальних служб Багачевської міської ради (далі – Багачевський ЦСС) Черкаської області від 31.01.2025 року № 23 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення графіку спілкування з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ї ОСОБА_7 встановлено ознаки складних життєвих обставин, основними чинниками яких є безвідповідальне ставлення її до виконання батьківських обов`язків, відсутність стабільного доходу, оскільки вона офіційно не працевлаштована. Також вказано про надання ОСОБА_7 різнопланової допомоги з метою відновлення родинних стосунків з сином та її активну участь роботі з фахівцями Багачевського ЦСС, виконання рекомендацій фахівців, подальшу зацікавленість у зустрічах та спілкуванні з дитиною, не зважаючи на відсутність на даний час у дитини бажання спілкуватися з нею.
Рішенням виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області від 18.02.2025 року № 73 визначено способи участі ОСОБА_7 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та порядок побачень з ним – особисті побачення на території міста Багачеве в громадських місцях, закладах відпочинку та культури, парках, дитячих ігрових майданчиках, на стадіоні, тощо, без присутності батька ОСОБА_2 щотижня в суботу з 13 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., а також спілкування в телефонному режимі щотижня у середу з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., тривалістю розмови не більше 30 хв.
Відповідно до змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Багачевської міської ради Черкаської області від 13.03.2025 року № 752/02-21 з часу надання висновку від 20.02.2023 року минув певний час за який ОСОБА_1 активно співпрацювала з фахівцями Багачевського ЦСС з метою відновлення родинних стосунків з сином, дотримувалась наданих рекомендацій та порад, відвідала навчальний заклад, де навчається її син, та поспілкувалась з його класним керівником щодо його успішності, триває робота з налагодження її емоційного контакту з сином, як наслідок, з урахуванням позитивних змін у поведінці ОСОБА_1 , яка хоч і не в повному обсязі виконує обов`язки щодо утримання та виховання сина, однак виконує рішення про участь у вихованні сина та прагне й надалі з ним зустрічатись, що свідчить про її зацікавленість у збереженні родинних відносин з ним, як наслідок, позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час є недоцільним, оскільки підстави для цього, передбачені ст. 164 СК України, відсутні.
Згідно інформації Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області від 20.11.2025 року № 244068-2025 ОСОБА_7 16.11.2025 року притягнуто до адміністративної відповідальної за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Також переглядом відеозапису з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що дружина ОСОБА_2 16.11.2025 року викликала працівників поліції в зв`язку перебуванням ОСОБА_7 в громадському місці в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 під час спілкування з працівниками поліції не заперечувала факту вживання алкогольних напоїв – пива та перебування в зв`язку з цим у стані сп`яніння.
Відповідно до довідки Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області від 15.01.2026 року №1659 станом на 01.01.2026 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 2 535,29 грн., зокрема сплачено 212 307,71 грн. з 214 843 грн. нарахованих.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України (далі – СК України) та Законом України «Про охорону дитинства».
Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Одним із принципів Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі – в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своїми батьками.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.
Положеннями ч. 1 ст. 164 СК України закріплено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав одного з батьків, серед яких – ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;  жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини в будь-який спосіб, примушування її до жебракування та бродяжництва; засудження за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно змісту роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, та способом захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.04.2019 року в справі № 331/5427/17 небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків.
Верховним Судом у постанові від 13.07.2022 року в справі № 705/3040/18 вказано, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, оскільки вона може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким дитина через малолітній вік неспроможна надавати об`єктивну оцінку, та не завжди відповідає інтересам самої дитини.
Зі змісту постанови Верховного Суду від 17.06.2021 року в справі № 466/9380/17 також вбачається, що проживання дитини упродовж тривалого часу у новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з ким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. 
Верховний Суд у постанові від 01.08.2024 року в справі № 761/25311/20-ц висновував, що позбавлення батьківських прав особи, яка не відмовляється від виконання батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись і бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі в її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам дитини.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.12.2018 року в справі № 404/6391/16-ц, від 23.04.2020 року в справі № 420/1075/17, від 06.05.2020 року в справі № 753/2025/19, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
Водночас посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 29.09.2021 року в справі № 459/3411/18, від 26.01.2022 року в справі № 203/3505/19, суд вважає не релевантними до обставин, встановлених у даній справі.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка відповідно до змісту ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судами може застосовуватися як джерело права, викладеної в Рішенні від 18.12.2008 року в справі «Савіни проти України», національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Також Європейським судом з прав людини в Рішенні від 16.07.2015 року в справі «Мамчур проти України» вказано, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Суд вважає доведеним, що відповідач, будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за відсутності доказів щодо існування об`єктивних та непереборних перешкод, які б перешкоджали чи суттєво унеможливлювали як її спілкування з сином, так і можливість прояву його турботи та любові до нього, свідомо упродовж понад 6 років (з початку 2018 року до кінця 2024 року) ухилялась від виконання своїх обов`язків щодо його виховання та матеріального забезпечення його потреб, оскільки після припинення шлюбних відносин з позивачем, залишаючись проживати в тому ж населеному пункті, що й її малолітній син, упродовж тривалого періоду часу фактично не бачилась та не спілкувалась з ним, не цікавилась його життям, здоров`ям, проблемами, не дбала про нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляла інтересу до його внутрішнього світу, захоплень, духовних цінностей, не забезпечувала належний рівень матеріального утримання, тобто проявляла байдужість до його потреб, як наслідок, її тривала пасивна поведінка призвела до втрати спорідненості малолітнього ОСОБА_4 з нею, який ідентифікує мамою іншу жінку – дружину позивача та висловлює бажає, щоб саме вона в подальшому його усиновила, а з відповідачем не має наміру навіть спілкуватися та проявляє байдужість до її майбутнього.
Водночас у подальшому, наприкінці 2024 року відповідач змінила свою поведінку щодо виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , звернулася за фаховою допомогою до соціальних служб та активно намагається відновити втрачений емоційний зв`язок з ним, а також погасила заборгованість зі сплати аліментів на його утримання, яка виникла за останні роки.
З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не втратила інтересу до участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , має намір на відновлення відносин з ним та вживає заходи для цього, що, крім іншого, підтверджується висновком органу опіки та піклування від 13.03.2025 року, суд вважає недоведеною необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав відносно спільного з позивачем сина, як наслідок, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Доводи представника позивача про те, що в минулому ОСОБА_7 вже покинула іншого свого сина в трирічному віці, є не спроможними, оскільки під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав суд у кожному випадку враховує фактичні обставини справи та наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, а також керується принципом забезпечення якнайкращих інтересів дитини відносно якої вирішується питання позбавлення батьківських прав одного чи обох її батьків.
Також суд критично оцінює доводи представника позивача про притягнення відповідача до адміністративної та кримінальної відповідальності, а також зловживання нею алкогольними напоями, як підстави для позбавлення її батьківських прав, оскільки доказів як засудження ОСОБА_1 за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, так і того, що відповідач є хронічним алкоголіком, суду не надано.
Оцінюючи доводи представника позивача з посиланням на практику Верховного Суду в справах даної категорії щодо рекомендаційного характеру для суду висновку органу опіки та піклування, суд вважає, що відсутні підстави для не погодження з висновком органу опіки та піклування від 13.03.2025 року № 752/02-21 з підстав як його недостатньої обґрунтованості, так і суперечності інтересам дитини.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З урахуванням вказаного відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.
Представником відповідача до закінчення судових дебатів вказано, що докази понесених відповідачем витрат на правничу допомогу буде надано в строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тож на даний час відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 29.05.2026 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 15.01.2002 року Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 12.12.2023 року територіальним підрозділом Державної міграційної служби України № 7117, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Третя особа: орган опіки та піклування Багачевської міської ради, код ЄДРПОУ 33088050, адреса місцезнаходження: просп. Дружби, 8, м. Багачеве Звенигородського району Черкаської області.

Суддя           Линдюк В.С.