ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/3692/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Позов було обґрунтовано тим, що чоловік позивача – молодший сержант військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти з 03 грудня 2024 року. Позивачу виплачувалось грошове забезпечення зниклого безвісти молодшого сержанта ОСОБА_2 з січня по квітень 2025 року. Проте з 16 травня 2025 року виплату позивачу грошового забезпечення ОСОБА_2 припинено, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталась до відповідача з указаних питань, у тому числі й через свого представника, шляхом подання відповідних заяв та адвокатських запитів, проте станом на день звернення до суду з цим позовом відповіді на подані заяви та запити позивач та її представник не отримували. Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, адже така порушує її права як дружини загиблого військовослужбовця на соціальний захист, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, на виплату їй частини грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 .
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року (головуючий суддя – Кушнір В.О.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідача.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року (головуючий суддя – Кушнір В.О.) відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2025 року (головуючий суддя – Кушнір В.О.) задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі №600/3692/25-а до набрання законної сили судовим рішенням у справі №600/4407/25-а.
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 з посади, на підставі розпорядження керівника апарату суду №7-Р від 16 березня 2026 року проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатом якого адміністративну справу №600/3692/25-а було передано для розгляду судді Лелюку О.П.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року (головуючий суддя – Лелюк О.П.) прийнято дану справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; роз`яснено особам, які беруть участь у цій справі, право на звернення до суду із клопотанням про поновлення провадження у справі, якщо відпадуть обставини, які були підставою для зупинення провадження.
Ухвалою суду від 16 червня 2026 року задоволено клопотання представника та поновлено провадження у даній справі.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог та про зміну підстав позову, просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, що виразилися у виданні відповідачем визнаних судом протиправними та скасованих ним пункту 4 наказу від 27 липня 2025 року №221 та пункту 6 наказу від 28 липня 2025 року №222, якими припинено нарахування та виплату належної позивачці ОСОБА_1 частини грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди згідно з вимогами чинного законодавства частини грошового забезпечення зниклого безвісти молодшого сержанта ОСОБА_2 і оголошено його загиблим;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 невідкладно та негайно нарахувати та виплатити належну позивачці ОСОБА_1 згідно з вимогами чинного законодавства частину грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти молодшого сержанта ОСОБА_2 за період з 16 травня 2025 року по 15 вересня 2025 року, виходячи з розміру грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_2 в сумі не нижче 194 355,97 грн.
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи у суді та про постановлені судом ухвали, однак відзив на позов ним подано не було. Жодних документів (заяв, клопотань, пояснень) від відповідача до суду не надходило.
За таких обставин, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024052410000947 від 03 грудня 2024 року Покровським РУП ГУНП в Донецькій області внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, за таких обставин: 03 грудня 2024 року приблизно о 06:00 год. у результаті влучання ворожого дрону типу FPV у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загинув військовослужбовець, ймовірно молодший сержант, командир 2 відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Додатково, як вбачається з витягу №12024170500002660 від 07 грудня 2024 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_1 , яка згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 29 травня 2024 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, є дружиною ОСОБА_2 , внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, за таких обставин: чоловік ОСОБА_1 – військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно сповіщення №239 зник безвісті під час виконання бойового завдання 03 грудня 2024 року в районі населеного пункту м. Покровськ Покровського району Донецької області.
На підставі заяви ОСОБА_1 до Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 07 грудня 2024 року додатково було внесено відомості про зниклу безвісти особу – ОСОБА_2 до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 09 грудня 2024 року №344 ОСОБА_2 вважався таким, що зниклий безвісти відповідно до пункту 14 статті 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. 
На підставі зазначеного наказу позивачу як дружині зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 виплачувалось його грошове забезпечення протягом січня-квітня 2025 року.
Проте починаючи з 16 травня 2025 року виплату грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_2 позивачу було припинено.
У зв`язку з цим позивач зверталась до відповідача із заявами про поновлення їй виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 .
Листом від 30 вересня 2025 року №50/113/12-П-56-ЕП відповідач повідомив позивача про те, що виплата грошового забезпечення ОСОБА_2 припинена у зв`язку з визнанням його загиблим під час виконання бойових завдань на підставі наказів від 27 липня 2025 року №221 та від 28 липня 2025 року №222. Відповідно, відсутні правові підстави для негайного поновлення виплати грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_2 .
За таких обставин, не погоджуючись із припиненням виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пунктів 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 листопада 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду судом цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 “Про введення воєнного стану в Україні” та №69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.
Абзацом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова №168 у редакції, чинній на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 09 грудня 2024 року №344, на підставі якого ОСОБА_2 вважався таким, що зниклий безвісти) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1-1 Постанови №168 на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.
Абзацами 3, 5 пункту 1-2 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення).
Процедура здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці) додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), визначена Особливостями виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року №729 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04 вересня 2023 р. за №1544/40600) (далі – Наказ №729 в редакції, чинній на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 09 грудня 2024 року №344, на підставі якого ОСОБА_2 вважався таким, що зниклий безвісти).
Абзацом другим підпункту 1 пункту 2 Наказу №729 встановлено, що на період воєнного стану виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
Згідно з підпунктом 2 пункту 15 Наказу №729 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі якщо зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення),- за час перебування в полоні, заручниках, та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України, або за час безвісної відсутності.
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) визначено Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі – Порядок №884 в редакції, чинній на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 09 грудня 2024 року №344, на підставі якого ОСОБА_2 вважався таким, що зниклий безвісти).
Так, пунктами 2, 3 Порядку №884 встановлено, що під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.
За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Абзацом першим пункту 4 Порядку №884 встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Згідно з абзацами 1, 3 пункту 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Відповідно до абзацу 4 пункту 6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Зміст наведених норм указує на те, що за безвісно відсутніми (зниклими) військовослужбовцями зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, у тому числі з урахуванням і додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168. У разі, якщо військовослужбовець визнаний безвісно відсутнім (зниклим), право на виплату належного йому грошового забезпечення належить членам його сім`ї, коло яких чітко визначено Законом №2011-ХІІ та Порядком №884. Таке право реалізується шляхом подання членам сім`ї військовослужбовця заяви про отримання грошового забезпечення безвісно відсутнього (зниклого) військовослужбовця з додатками, перелік яких встановлено Порядком №884. Право членів сім`ї безвісно відсутнього (зниклого) військовослужбовця зберігається за ними до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення його померлим, однак не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Як свідчить зміст доводів позову та встановлених у цій справі обставини, позивач не погоджується з припиненням їй з 16 травня 2025 року виплати грошового забезпечення її чоловіка – молодшого сержанта ОСОБА_2 , який вважався зниклим безвісти з 03 грудня 2024 року.
Стосовно наведеного суд звертає увагу на таке.
На підставі відомостей із системи «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що у провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебувала справа №600/4407/25-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , про визнання протиправними і скасування наказів.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі №600/4407/25-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2026 року, адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 липня 2025 року №221, яким припинено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №844 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 №449) та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» командиру 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону молодшому сержанту ОСОБА_2 , припинено зарахування 50% місячного грошового забезпечення та 50% додаткової грошової винагороди на депонентський рахунок, а також припинено нарахування та виплату 50% місячного грошового забезпечення та 50% додаткової грошової винагороди членам сім`ї: матері - ОСОБА_4 (25%) та дружині - ОСОБА_1 (25%) з 16 травня 2025 року.
Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 липня 2025 року №222, яким командир 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону молодший сержант ОСОБА_2 , який вважався зниклим безвісти з 03 грудня 2024 року, вважається таким, що являється загиблим під час виконання бойових завдань, з 16 травня 2025 року.
Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Отже, рішення суду у справі №600/4407/25-а набрало законної сили.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, у справі №600/4407/25-а встановлено такі обставини.
16 травня 2025 року старшим слідчим слідчого відділу Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Капушом Д.В. винесено постанову про встановлення особи трупа, згідно з якою труп особи, який було доставлено до КЗ “Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи” реєстраційний номер 2484не/б/н від 04 грудня 2024 року, визнано як труп військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлений у кримінальному провадженні №12024052410000947 від 03 грудня 2024 року.
Згідно з протоколом засідання комісії військової частини НОМЕР_1 з організації виплат та контролю виплат грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які були захоплені у полон, стали заручниками, інтерновані у нейтральних державах або зникли безвісти, №15 від 17 липня 2025 року, за результатами розгляду питання щодо організації та контролю виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди молодшого сержанта ОСОБА_2 , який вважається зниклим безвісти з 03 грудня 2024 року, вирішено:
- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №844 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 №449) та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” - припинити здійснювати зарахування на депонентний рахунок 50% належного до виплати грошового забезпечення за поточний місяць та 50% належної до виплати додаткової винагороди за минулий місяць зниклого безвісти молодшого сержанта ОСОБА_2 ;
- у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №844 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 №449) та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” - припинити нарахування та виплату 50% належного до виплати грошового забезпечення за поточний місяць та 50% додаткової винагороди за попередній місяць зниклого безвісти молодшого сержанта ОСОБА_2 після здійснення встановлених законом відрахувань, матері – ОСОБА_4 (25%) та дружині - ОСОБА_1 (25%), у зв`язку із припиненням права на отримання таких виплат;
- начальнику обліку особового складу – оформити наказом командира військової частини (по стройовій частині), з 16.05.2025 рішення про припинення зарахування 50% місячного грошового забезпечення та 50% додаткової грошової винагороди молодшого сержанта ОСОБА_2 на депонентний рахунок, а також про припинення нарахування та виплату 50% місячного грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_2 та 50% додаткової грошової винагороди членам сім`ї молодшого сержанта ОСОБА_2 : матері - ОСОБА_4 (25%) та дружині - ОСОБА_1 (25%);
- начальнику служби соціального супроводу секції персоналу – проінформувати членів сім`ї молодшого сержанта ОСОБА_2 (матір - ОСОБА_4 та дружину - ОСОБА_1 ) про ухвалене комісією рішення щодо припинення виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти до членів сім`ї, яким здійснювалася дана виплата, з одночасним роз`ясненням їм права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” під особистий підпис із наданням витягу з протоколу засідання комісії.
На підставі протоколу №15 від 17 липня 2025 року засідання комісії з організації виплат та контролю виплат грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які були захоплені у полон, стали заручниками, інтерновані у нейтральних державах або зникли безвісти, командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) прийнято наказ від 27 липня 2025 року №221, пунктом 4 якого командиру 2 відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону молодшому сержанту ОСОБА_2 , припинено зарахування 50% місячного грошового забезпечення та 50% додаткової грошової винагороди на депонентний рахунок, а також припинено нарахування та виплату 50% місячного грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_2 та 50% додаткової грошової винагороди членам сім`ї молодшого сержанта ОСОБА_2 : матері - ОСОБА_4 (25%) та дружині - ОСОБА_1 (25%) з 16 травня 2025 року, згідно рішення засідання комісії з організації виплат та контролю виплат грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які були захоплені у полон, стали заручниками, інтерновані у нейтральних державах або зникли безвісти.
Крім цього, на підставі постанови про встановлення особи трупа НПУ ГУ НП в Донецькій області від 16 травня 2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) прийнято наказ від 28 липня 2025 року №222, відповідно до пункту 6 якого командир 2 відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону молодший сержант ОСОБА_2 являється загиблим під час виконання бойових завдань з 16 травня 2025 року.
Отже, з наведеного вбачається, що фактичною підставою припинення позивачу з 16 травня 2025 року частини належних ОСОБА_2 грошового забезпечення та додаткової винагороди слугував наказ військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 липня 2025 року №221.
При цьому військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України, приймаючи рішення про визнання чоловіка позивача – молодшого сержанта ОСОБА_2 загиблим з 16 травня 2025 року, що оформлене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 липня 2025 року №222, а також припинивши наказом від 27 липня 2025 року №221 виплату належних ОСОБА_2 грошового забезпечення та додаткової винагороди його дружині ОСОБА_1 та матері ОСОБА_4 , врахувала постанову старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 16 травня 2025 року, якою труп особи, який було доставлено до КЗ “Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи” реєстраційний номер 2484не/б/н від 04 грудня 2024 року, визнано як труп військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлений у кримінальному провадженні №12024052410000947 від 03 грудня 2024 року.
Проте, вирішуючи спір у справі №600/4407/25-а, суд не погодився з такими діями відповідача, адже зазначена постанова старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 16 травня 2025 року не могла слугувати доказом саме смерті (загибелі) ОСОБА_2 , оскільки органи досудового розслідування не наділені повноваженнями встановлювати факт смерті особи. За своїм змістом постанова старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 16 травня 2025 року про встановлення особи трупа не покладала на військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язку вчиняти дії, пов`язані з прийняттям рішення про встановлення факту смерті (загибелі) ОСОБА_2 та, відповідно, припиненням виплати належного ОСОБА_2 грошового забезпечення та додаткової винагороди членам його сім`ї, якими у даному випадку є дружина ОСОБА_1 та мати ОСОБА_4 .
У зв`язку з цим суд за результатами вирішення спору у справі №600/4407/25-а дійшов висновку про передчасність та, відповідно, незаконність наказів від 27 липня 2025 року №221 (пункт 4) та від 28 липня 2025 року №222 (пункт 6), адже станом на час їх винесення у відповідача не було належних та достовірних доказів факту смерті ОСОБА_2 .
З огляду на викладене, оскільки наказ військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 липня 2025 року №221, яким було припинено позивачу з 16 травня 2025 року частину належних ОСОБА_2 грошового забезпечення та додаткової винагороди, скасовано в судовому порядку, то суд вважає, що у позивача виникло право на поновлення їй нарахування й виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди з 16 травня 2025 року.
Разом з цим, вирішуючи спір у цій справі, суд наголошує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважався зниклим безвісти з 03 грудня 2024 року, а тому до моменту встановлення у визначеному законом порядку факту його смерті, а саме: шляхом видачі відповідного свідоцтва про смерть або внесення відомостей про смерть особи до Державного реєстру актів цивільного стану, або ж набрання законної сили рішення суду про встановлення факту смерті ОСОБА_2 чи оголошення його померлим, відповідач був зобов`язаний здійснювати дружині ОСОБА_2 виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди, право на які набуто ОСОБА_2 на підставах, визначених Законом №2011-ХІІ, Постановою №168 та Наказом №729, але не більше ніж до дня виключення його із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час судового розгляду цієї справи відповідач не надав доказів наявності у нього свідоцтва про смерть ОСОБА_2 або внесення відомостей про його смерть до Державного реєстру актів цивільного стану, або ж рішення суду про встановлення факту смерті ОСОБА_2 чи оголошення його померлим, тобто належних та достовірних доказів засвідчення факту смерті ОСОБА_2 станом на день винесення оскаржуваних наказів.
Натомість, згідно наявних у справі матеріалів, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 03 грудня 2024 року видано виконавчим комітетом Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області лише 15 вересня 2025 року.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача, які полягають у припиненні здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 частини грошового забезпечення та додаткової винагороди командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону молодшого сержанта ОСОБА_2 з 16 травня 2025 року, та наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу частину грошового забезпечення та додаткової винагороди командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону молодшого сержанта ОСОБА_2 за період з 16 травня 2025 року по 15 вересня 2025 року (дата видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ).
Вказане, беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, є належним способом захисту порушених прав позивача у даних правовідносинах.
Саме указаний спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.
Поряд з цим суд зауважує, що вимога у заяві про зміну підстав позову стосовно зобов`язання відповідача здійснити нарахування й виплату позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди саме виходячи з розміру грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_2 в сумі не нижче 194355,97 грн є передчасною, адже питання розміру не нарахованого позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди наразі не є спірним у цій справі.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було подано до суду відзив на позовну заяву та, відповідно, не доведено правомірність оскаржуваних дій.
Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність письмових доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову.
Натомість відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність дій щодо припинення нарахування й виплати позивачу грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 .
Тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат варто зазначає таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частин першої та сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання цього позову сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №40 від 30 серпня 2025 року.
Отже, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути і витрати на правову допомогу у загальному розмірі 8500,00 грн.
Так, відповідно до частини першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За приписом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Так, на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8500,00 грн позивачем (її представником) надано: договір про надання правничої допомоги №3 від 13 червня 2025 року, укладений між адвокатом Савченком О.В. та клієнтом ОСОБА_1 ; акт про надання правничої допомоги від 29 серпня 2025 року, яким підтверджено надання адвокатом послуг щодо підготовки позову та інших документів для подання позовної заяви; ордер на надання правової (правничої) допомоги від 12 вересня 2025 року ВІ №1322045; рахунок-фактуру №1/3 від 29 серпня 2025 року на суму 7000,00 грн; платіжну інструкцію від 29 серпня 2025 року про сплату ОСОБА_1 вартості послуг за надання правничої допомоги у сумі 7000,00 грн; акт про надання правової допомоги від 18 червня 2026 року; рахунок-фактуру №4/3 від 18 червня 2026 року на суму 1500,00 грн; платіжну інструкцію від 18 червня 2026 року про сплату ОСОБА_1 вартості послуг за надання правничої допомоги у сумі 1500,00 грн.
Проаналізувавши наведені документи, суд вважає, що такими підтверджується сплата позивачем адвокату коштів за надання правничої допомоги у цій справі в загальному розмірі 8500,00 грн.
З огляду на викладене, такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Водночас, вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу, варто зазначити і те, що згідно з частинами шостою та сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зміст наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, у випадку задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Суд також звертає увагу і на позицію суду касаційної інстанції в питанні розподілу витрат на правничу допомогу.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.
Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №520/12065/19.
У постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18, від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19 судом касаційної інстанції викладено правову позицію, відповідно до якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Однак у ході розгляду цієї справи відповідачем не було подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Ним жодним чином не доведено не співмірності понесених позивачем витрат.
За таких обставин стягненню з відповідача – військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача підлягають понесені нею судові витрати у загальній сумі 10922 грн 40 коп. (8500 грн 00 коп. – витрати на професійну правничу допомогу та 2422 грн 40 коп. – сплачений судовий збір).
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо припинення здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 частини грошового забезпечення та додаткової винагороди командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону молодшого сержанта ОСОБА_2 з 16 травня 2025 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину грошового забезпечення та додаткової винагороди командира 2-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону молодшого сержанта ОСОБА_2 за період з 16 травня 2025 року по 15 вересня 2025 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 22 червня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), відповідач – військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ). 

Суддя О.П. Лелюк