ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 926/767-б/15	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Панова І.Ю.,
Суддів Зварич О.В.,
Іванчук С.В.,
Секретар судового засідання: Фарина Х.І.
представники сторін: не з`явилися;
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 14.04.2026 (вх. №01-05/1177/26 від 20.04.2025)
на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 16.03.2026
про відмову у роз`ясненні постанови Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2016
у справі №926/767-б/15 (суддя Ковальчук Т.І.)
за заявою Публічного акціонерного товариства “ПІРЕУС БАНК МКБ”
до Приватної фірми “Інтервал”
про банкрутство

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог заяви та ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 року порушено провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства “ПІРЕУС БАНК МКБ” про банкрутство Приватної фірми ПФ “Інтервал” (суддя Дутка В.В.).
Постановою від 31.08.2016 Приватну фірму ПФ “Інтервал” визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ПФ “Інтервал” призначено арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича.
09.03.2026 засновник, власник майна ПФ “Інтервал” ОСОБА_1 подав до господарського суду заяву про роз`яснення постанови Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2016 у справі про банкрутство ПФ “Інтервал”.
У заяві від 09.03.2026 ОСОБА_1 зазначає, що в процедурі розпорядження майном боржника, до закінчення, на проведених зборах 16.08.2016 кредитори не прийняли рішення щодо подання господарському суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури та розпорядник майна у строк до 27.07.2015 не провів інвентаризацію майна боржника, внаслідок чого утворилися не контрольовані активи/пасиви, що закріплені за підприємством та підтверджені бухгалтерською документацією, перелік яких наводиться у заяві. Заявник вказує, що з резолютивної частини постанови від 31.08.2016 не можна однозначно зрозуміти її зміст та наслідки щодо субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями, а також необлікованого майна яке опинилося не відомо де і обліковане аби як.
Із вказаних мотивів ОСОБА_1 просить роз`яснити йому в порядку статті 245 ГПК України:
- “на кого, за наведеним змістом та умовами резолютивної частини постанови Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2016 про визнання Приватної фірми “Інтервал” банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури має бути покладена субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями а саме: на керівника Приватної фірми “Інтервал”, розпорядника майна арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. чи на засновника, власника майна 100% унітарного підприємства Приватної фірми “Інтервал” ОСОБА_2 у разі ліквідації підприємства;
- чи є обов`язком керівника Приватної фірми “Інтервал”, розпорядника майна арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. чи засновника, власника майна ОСОБА_2 у разі не проінвентаризованого майна боржника у процедурі розпорядження майном, відповідно вищенаведеного переліку, активи підприємства, що не виключені з обліку, є безхазяйними та за їх клопотанням можуть бути визнані судом як безхазяйні нерухомі та безхазяйні рухомі речі через те, що поза обліком, перебуває інтелектуальна власність, нерухоме майно, земля, що у постійному користуванні, рухоме майно, товари на складі, а також, серед іншого, відходи у кількості 414,813 t які потребують переробці або утилізації бо є загрозою з негативним впливом на навколишнє середовище” (текст в лапках мовою оригіналу - суд).
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 16.03.2026 у справі №926/767-б/15 відмовлено ОСОБА_1 у роз`ясненні постанови Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2016 про банкрутство Приватної фірми “Інтервал”.
Ухвала мотивована тим, що постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури не є судовим рішенням, право на роз`яснення якого передбачено статтею 245 ГПК України, оскільки вона не підлягає виконанню в порядку, визначеному Законом України “Про виконавче провадження”. Відтак, заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2016 про банкрутство Приватної фірми “Інтервал” не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 20.04.2026. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 16 березня 2026 року про відмову у задоволені заяви засновника, власника майна Приватної фірми "Інтервал", уповноваженої особи засновників ОСОБА_1 від 09 березня 2026 про роз`яснення постанови Господарського суду Чернівецької області від 31 серпня 2016 року про банкрутство Приватної фірми “Інтервал" та постановити новий правозастосовний акт, яким направити справу про роз`яснення постанови Господарського суду Чернівецької області від 31 серпня 2016 року про банкрутство Приватної фірми “Інтервал" для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 245 ГПК України, безпідставно відмовив у роз`ясненні постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, а також порушив принцип незмінності складу суду, оскільки заява про роз`яснення судового рішення була розглянута іншим складом суду, ніж той, який ухвалив відповідне рішення.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Панова І.Ю., суддів Зварич О.В. та Іванчук С.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 14.04.2026 (вх. №01-05/1177/26 від 20.04.2025) на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 16.03.2026 про відмову у роз`ясненні Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2016 у справі №926/767-б/15.
Ухвалою суду від 02.06.2026 призначено розгляд справи на 16.06.2026.
У судове засідання 16.06.2026 представники сторін не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч 6 ст. 12 ГПК України господарський суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

При перегляді рішення господарського суду колегія суддів Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним.

Відповідно до частин першої, другої статті 245 ГПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
Отже, наведена норма передбачає право учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця на роз`яснення судового рішення, ухваленого по суті спору, коли його зміст викладено не чітко, його положення незрозумілі, внаслідок чого виконання такого рішення викликає труднощі чи стає неможливим.
Виходячи із змісту наведеної норми роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина для учасників спору є логічною та не допускає кілька варіантів тлумачення. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Без відповідного роз`яснення виконання рішення суду може бути ускладненим або взагалі неможливим.
Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
Отже, з положень статті 245 ГПК України вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України "Про виконавче провадження".
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2018 у справі № 638/11634/17, від 18.06.2019 у справі № 903/922/17, від 06.10.2020 у справі № 233/3676/19, від 24.11.2021 у справі № 910/18647/19.
З огляду на зазначене вище, враховуючи імперативні положення статті 245 ГПК України, колегія суддів наголошує на наявності критеріїв визначення судом можливості прийняття до розгляду заяви про роз`яснення відповідного судового рішення:
- заява про роз`яснення судового рішення має бути подана особою, щодо якої воно ухвалене, або особою, якою буде здійснюватися його примусове виконання;
- судове рішення має підлягати виконанню, але на момент подання відповідної заяви має бути ще не виконане;
- заявником має бути доведено, що зміст резолютивної частини судового рішення є нечітким або незрозумілим.
Відповідно до частини 1 статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
За змістом частини 1 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства у справах про банкрутство (неплатоспроможність) постановляються ухвали господарського суду за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника.
Отже, постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є судовим рішенням у розумінні статті 232 ГПК України.
Водночас сама по собі обставина віднесення такої постанови до судових рішень не свідчить про можливість її роз`яснення в порядку статті 245 ГПК України. Роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які можуть бути виконані в порядку, передбаченому законодавством про виконавче провадження, а їх зміст допускає неоднозначне тлумачення під час виконання.
Оскільки постанова Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2016 про визнання ПФ «Інтервал» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури не є судовим рішенням, яке підлягає примусовому виконанню в розумінні статті 245 ГПК України, відсутні підстави для її роз`яснення.
Щодо доводів скаржника про порушення принципу незмінності складу суду колегія суддів зазначає, що положення статті 245 ГПК України вимагають розгляду заяви про роз`яснення тим самим судом, який ухвалив відповідне рішення, однак не містять вимоги щодо її розгляду тим самим персональним складом суддів. Розгляд заяви про роз`яснення судового рішення не є повторним розглядом справи по суті, а тому, визначення складу суду для її розгляду здійснюється за правилами автоматизованого розподілу справ. Отже, сам по собі розгляд заяви іншим складом суду не свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Окрім цього, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 у Господарського суду Чернівецької області дана справа була передана на розгляд судді Ковальчук Т.І., проведеного у зв`язку із задоволенням самовідводу судді відповідно до статей 35, 38, 39 ГПК України.
Таким чином, доводи скаржника про порушення принципу незмінності складу суду є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки розгляд заяви про роз`яснення судового рішення здійснювався судом, визначеним у порядку автоматизованого розподілу судових справ, що відповідає вимогам статей 2, 32, 35, 245 ГПК України та Положенню про автоматизовану систему документообігу суду.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Господарського суду Чернівецької області від 31.08.2016 про визнання банкрутом Приватної фірми “Інтервал”.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Чернівецької області від 16.03.2026 у справі №926/767-б/15 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстави для її скасування відсутні, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути достатньою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 б/н від 14.04.2026 (вх. №01-05/1177/26 від 20.04.2025) – залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 16.03.2026 у справі №926/767-б/15 – залишити без змін.
3. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано 23.06.2026.

Головуючий суддя Панова І.Ю.,

Суддя Зварич О.В.,

Іванчук С.В.