ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року	Львів	Справа № 572/5054/25 пров. № А/857/19474/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., суддів Димарчук Т. М., Сала П. І., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача Солодкого О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13.03.2026 (головуючий суддя Березень Ю.В., м. Сарни) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського Управління патрульної поліції в Рівненській області капрала поліції Зубка Станіслава Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
Короткий зміст позовних вимог:
12.09.2025 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі – ДПП, відповідач або апелянт), поліцейського капрала поліції Зубка Станіслава Миколайовича з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову ЕНА №5626296 від 02.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху за ч. 4 ст. 126 КУпАП, якою на позивача накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн. за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції:
13.03.2026 Сарненський районний суд Рівненської області прийняв рішення у справі №572/5054/2525, яким позов задовольнив повністю: - визнав протиправною та скасував постанову серії ЕНА № 5626296 від 02.09.2025 поліцейського УПП в Рівненській області капрала поліції Зубка Станіслава Миколайовича про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.126 КУпАП; - провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрив; - стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 1211,20 грн.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції керувався нормами ст.ст. 126, 280 КУпАП, частиною десятою ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», п. 2.1.а Правил дорожнього руху України. Суд дійшов висновку, що станом на 02.09.2025 ОСОБА_1 не усвідомлював, що є особою, позбавленою судом права керування транспортними засобами. Суд мотивував своє рішення тим, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, характеризується прямим умислом, що передбачає усвідомлення особою протиправності своїх дій, передбачення їх наслідків та бажання (допущення) їх настання. Водночас суд дійшов висновку, що ані оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення, ані матеріали відзиву на позов не містять відомостей про обізнаність ОСОБА_1 із постановою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.03.2025 у справі №145/2200/24, якою позивача позбавлено права керування транспортними засобами на один рік. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції до Восьмого апеляційного адміністративного суду, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку, неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наводить такі обставини та аргументи: - працівниками поліції було належним чином виявлено та зафіксовано факт керування позивачем транспортним засобом у період дії рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами (матеріали справи містять відомості з інформаційних баз даних поліції та судової влади); - ОСОБА_1 набув статусу «особа, яка позбавлена права керування» із 01.04.2025, безпосередньо після набрання постанови Тиврівського районного суду Вінницької області законної сили; - висновок суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи відомостей щодо обізнаності ОСОБА_1 про позбавлення його права керування транспортними засобами є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи; - позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про його необізнаність щодо позбавлення права керування або про неможливість дізнатися про такі обставини, що відповідно до принципу змагальності та розподілу доказового тягаря свідчить про безпідставність його доводів.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу та навів аргументи, що зводяться до того, що ОСОБА_1 не знав і не міг знати про наявність постанови районного суду про позбавлення його права керування транспортними засобами на рік, оскільки не брав участі у розгляді цієї справи та не отримував судового рішення, а також до заперечення факту вчинення 12.12.2024 правопорушення (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), за який його було притягнуто 19.03.2025 до адміністративної відповідальності на підставі ст.130 КУпАП.
Представник позивача в судовому засіданні навів аргументи, аналогічні до доводів позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник апелянта телефоном повідомив секретаря судового засідання про неможливість взяти участь у судовому засіданні 21.05.2026 та про можливість розгляду справи за його відсутності. 
Обставини справи, які встановив суд першої інстанції:
відносно позивача відповідачем в межах повноважень винесена постанова ЕНА №5626296 від 2 вересня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, якою до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн. Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 2 вересня 2025 року о 3 годині 20 хвилин в с. Малушка Рівненського району Рівненської області на автодорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів керував автомобілем марки «Renault Kengoo», державний номер НОМЕР_1 , являвся особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом на підставі постанови Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року у справі №145/2200/24, чим порушив вимоги ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», п. 2.1.а Правил дорожнього руху України,
Постановою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2025 року у справі №145/2200/24, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, констатовано, що ОСОБА_1 не був присутнім при винесенні суддею рішення.
Обставини справи, які встановив апеляційний інстанції, дослідивши зібрані у справі докази:
ОСОБА_1 , уродженець с. Нанкове Хустського району Закарпатської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , отримав посвідчення водія НОМЕР_3 . 
12.12.2024 о 19:10 в смт. Тиврів Вінницького району Вінницької області по вул.Незалежності гр. ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 21033 (д.н.з. НОМЕР_4 ) з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. На нагрудну бодікамеру поліцейського 798180, відеозапис з якої долучено до матеріалів справи, зафіксовано перебіг зупинки ОСОБА_1 , оформлення матеріалів по ст. 130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності за іншою статтею КУпАП. З відеозапису вбачається, що поліцейськими ВП № 2 Вінницького РУП під час патрулювання було зупинено автомобіль марки ВАЗ 21033, д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався з вимкненим світлом фар в темну пору доби. Водій, громадянин ОСОБА_1 , на питання поліцейського про те, чи він буде проходити медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки від нього чути запах алкоголю, відповів відмовою. На питання поліцейського, чи не бажає ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, також відповів відмовою. При цьому поліцейським роз`яснено наслідки відмови від проходження медичного огляду (що у такому разі на ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку з його відмовою від проходження медичного огляду). На питання поліцейського чи розуміє він це, ОСОБА_1 відповів ствердно. Крім цього, на відео зафіксовано також питання поліцейського про те, чи вживав ОСОБА_1 алкоголь, на що останній відповів ствердно. 
ОСОБА_1 серед іншого повідомив поліцейського, що є уродженцем села Нанкове Закарпатської області, раніше проживав у Рівненській області, але розійшовся з жінкою та зараз певний час проживає в АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 також повідомив поліцейським номер свого мобільного телефону, а також заповнив форму клопотання про те, що просить Тиврівський районний суд повідомляти його про розгляд справи про адміністративне правопорушення за номером вказаного ним мобільного телефону або смс повідомленнями.
В матеріалах справи є акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зафіксовано факт відмови від проходження огляду, та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за допомогою алкотестеру Драгер та до Тиврівської ЦРЛ, у яких також зафіксовано відмову ОСОБА_1 від огляду.
На розгляд справи № 145/2200/24 по статті 130 КУпАП (в судові засідання, призначені Тиврівським районним судом на 08.01.2025, 27.01.25, 20.02.2025, 12.03.2025 та 19.03.2025) ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дати, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. Згідно повернутих на адресу суду поштових конвертів, якими на повідомлену ОСОБА_1 під час складання 12.12.2024 протоколу по статті 130 КУпАП адресу фактичного проживання позивача направлялись судові повістки про виклик в судові засідання (на 27.01.2025, 20.02.2025, 12.03.2025), вказано причину повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 12.12.2024 на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлень. 23.12.2024, 08.01.2025, 31.01.2025 та 27.02.2025 на зазначений в заяві номер телефону надіслано повідомлення про дату, місце й час розгляду справи з підтвердженням про отримання повідомлення. Згідно довідок про доставку електронного листа та доставку SMS-повідомлень документи доставлено. Справа №145/2200/24 розглянута по суті за наявними матеріалами без участі ОСОБА_1 , оскільки він, будучи п`ять разів належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не прибув до суду. 
Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області № від 19.03.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладеного на нього адміністративне стягнення за цією статтею у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Це судове рішення набрало законної сили 01.04.2025.
ОСОБА_1 не оскаржував постанову №145/2200/24 від 19.03.2025 ані у встановлені законом строки, ані після 12.12.2024 (дата прийняття оскарженої постанови) до 21.05.2026 (розгляд цієї справи апеляційним судом). 
Відомості про те, що ОСОБА_1 є особою, позбавленою права керування транспортними засобами, внесена до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».
Норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини:
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху (далі – ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями). 
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. 
Частиною 10 статті 15 Закону України “Про дорожній рух” встановлено заборону керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Статтею 16 цього Закону передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів – на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, – страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів – посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. 
Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною Документ сформований в системі «Електронний суд» 08.10.2025 4 поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до пункту 1.5. ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Пунктом 2.1а ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Пунктом 2.4 ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР. 
Частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позиція суду апеляційної інстанції
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення, не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на такі мотиви:
1. постанова №145/2200/24 від 19.03.2025, якою ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік, набрала законної сили 01.04.2025. 
Отже, станом на 02.09.2025 ОСОБА_1 був особою, що позбавлена права керування транспортними засобами, а поліцейські встановили цю обставину на підставі належних та достатніх доказів;
2. оскільки ОСОБА_1 02.09.2025 о 3:20 керував автомобілем марки «Renault Kengoo», державний номер НОМЕР_1 , що рухався в с. Малушка Рівненського району Рівненської області на автодорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, то поліцейські правильно кваліфікували його дії (керування транспортним засобом особою, яка позбавлена такого права на рік на підставі постанови суду) як порушення вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», п. 2.1.а ПДР;
3. описані дії ОСОБА_1 , що відбулися 02.09.2025, становлять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, тому оскаржена постанова є правомірною, а позовні вимоги – безпідставними;
4. ОСОБА_1 знав або повинен був знати, що Тиврівський районний суд розглядатиме справу про притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі ст. 130 КУпАП, що передбачає позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, а також про прийняте судом рішення, оскільки:
- поліцейський при складенні протоколу роз`яснив йому права та обов`язки, а також повідомив про скерування протоколу по ст. 130 КУпАП (копія вручена позивачу під розписку) до Тиврівського районного суду;
- позивач власноручно вказав в клопотанні до Тиврівського районного суду свій актуальний номер мобільного телефону та просив скеровувати судові виклики за його допомогою, а також повідомив своє актуальне місце проживання, куди суд також скеровував повістки-виклики;
- суд чотири рази відкладав розгляд справи та повідомляв позивача про виклик до суду шляхом надіслання судових викликів на мобільний телефон, а також на адресу, яку позивач вказав при оформленні протоколу як актуальне місце проживання;
- суд своєчасно розмістив рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав і не міг знати про прийняте судом рішення є голослівними та не узгоджуються з його попередніми описаними діями. Цілком очевидно, що ОСОБА_1 знав про розгляд справи судом, проте проігнорував судові виклики, а також не отримував поштові відправлення від суду, скеровані за вказаною ним адресою, що свідчить про невиконання ним своїх процесуальних обов`язків. Разом з тим, небажання позивача брати участь у розгляді справи чи ухилення від отримання судових викликів та/або судового рішення не звільняє його від обов`язку виконання цього рішення та негативних наслідків, що настають у зв`язку із ігноруванням накладеного судом стягнення (позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк).
Отже, висновок суду першої інстанції про необізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи та притягнення до відповідальності є помилковим, оскільки ґрунтується на неповно встановлених обставинах справи.
5. твердження ОСОБА_1 про те, що насправді він 12.12.2024 не керував транспортним засобом в селищі Тиврів Вінницького району Вінницької області та його помилково притягнуто до відповідальності за ст. 130 КУпАП є голослівними та суперечать як відеозапису з бодікамери поліцейського, так і обставинам, що встановлені в судовому рішенні, що набрало законної сили. Більше того, у цій ситуації ОСОБА_1 мав реальну можливість оскаржити судове рішення у справі №145/2200/24 в апеляційному порядку та спростовувати факт вчинення ним 12.12.2024 адміністративного правопорушення в належний спосіб (в т.ч. міг просити апеляційний суд поновити строк подання апеляційної скарги, якщо він дійсно не знав про розгляд судом справи №145/2200/24). Суд враховує, що позивач забезпечений професійною правничою допомогою адвоката, тому такий процесуальний хід є цілком очікуваним та очевидним для будь-якого кваліфікованого правника, до яких належать адвокати. Оскільки ОСОБА_1 не оскаржив постанови №145/2200/24 від 19.03.2025 у встановленому законом порядку за встановлених судом та описаних вище обставин, то апеляційний суд відхиляє його твердження про необізнаність з фактом позбавлення права керування транспортними засобами на рік як недостовірні та спрямовані на ухилення від притягнення до відповідальності на підставі ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Підсумовуючи наведені вище мотиви, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Враховуючи слушність аргументів апелянта-відповідача, слід прийняти нове рішення – про відмову у задоволенні позову позивача.
З огляду на висновок по суті апеляційної скарги суд перерозподіляє судові витрати сторін, понесені в суді першої інстанції. Щодо витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, то з огляду на статус учасників справи (позивач – фізична особа, відповідач – суб`єкт владних повноважень) понесені апелянтом витрати не відшкодовуються; водночас понесені позивачем витрати покладаються на нього. 

Керуючись ст.ст. 139,243,272,286,308,310,315,317,321,322,325,328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13.03.2026 у справі №572/5054/25 скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського Управління патрульної поліції в Рівненській області капрала поліції Зубка Станіслава Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити повністю.
Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, покласти на нього. Судові витрати, понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції, не відшкодовуються.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. Постанова у повному обсязі буде складена протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий суддя	 	Р. М. Москаль  	
судді	 	Т. М. Димарчук  	
 	 	П. І. Сало      	
Повне судове рішення складено 26.05.26