ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
02.06.2026	Справа № 910/4016/26	

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"
до Комунального підприємства "Київпастранс"
про стягнення 78857,75 грн.
Суддя: Людмила ШКУРДОВА.
Представники: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 78857,75 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що водій тролейбуса БОГДАН Т-90110, д.н.з. НОМЕР_1 , з вини якого трапилась ДТП, є працівником Комунального підприємства "Київпастранс", тому саме відповідач, як роботодавець та власник транспортного засобу - тролейбуса БОГДАН Т-90110, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України є відповідальним за завдані своїм працівником збитки та повинен сплатити на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 78857,75 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4016/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що:
- акт виконаних робіт, на який позивач посилається як на підтвердження фактичного розміру понесених витрат, складений лише 19.12.2025 р., тобто більш ніж через 7 місяців після виставлення рахунку та прийняття рішення про здійснення страхової виплати;
- різниця між сумою, зазначеною у рахунку-фактурі (83960,00 грн.), та сумою фактично виплаченого страхового відшкодування (78857,75 грн.) позивачем у позовній заяві формально описана, однак жодними належними та допустимими доказами не підтверджена;
- у матеріалах справи відсутні докази подання страхувальником заяви про страхову виплату, передбаченої ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також будь-які документи, які б підтверджували волевиявлення страхувальника щодо перерахування страхового відшкодування саме на рахунок третьої особи;
- розмір збитків, завданих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має визначатися саме звітом (актом) про оцінку майна, а не рахунком чи актом виконаних робіт СТО. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2024 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Вусо" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір № 23648856-02-10-01 страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором. Об`єктом страхування за договором є транспортний засіб «Mercedes-Benz E 400», державний номерний знак НОМЕР_2 .
25.04.2025 р. о 10:30 год. по вул. Вадима Гетьмана, 27 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, зокрема за участю транспортного засобу БОГДАН Т-90110, д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Mercedes-Benz E 400», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль «Mercedes-Benz E 400», д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/12467/25 від 12.08.2025 р. водія транспортного засобу БОГДАН Т-90110, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Як підтверджується матеріалами справи, станом на дату ДТП, майнові інтереси власника транспортного засобу «Mercedes-Benz E 400», д.н.з. НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ "СК "Вусо", згідно із договором страхування наземних транспортних засобів № 23648856-02-10-01 від 03.10.2024 р.
На підставі акту огляду транспортного засобу від 25.04.2025 р., рахунку № 2380 від 05.05.2025 р., акту виконаних робіт № ПВ-00000083 від 19.12.2025 р., страхового акту 2442833-1 від 12.05.2025 р. позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 78857,75 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 29935 від 12.05.2025 р.
Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника тролейбуса БОГДАН Т-90110, д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована.
Водночас, судом встановлено, що станом на 25.04.2025 р. ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із філією КП "Київпастранс" Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо та працював на посаді водія тролейбуса; 25.04.2025 р. ОСОБА_2 виконував свої посадові обов`язки, працюючи на тролейбусі № 4330.
З огляду на факт виплати позивачем страхового відшкодування та враховуючи, що водій транспортного засобу, який спричинив ДТП, був працівником відповідача, позивач, відповідно до ст.ст. 1172, 1192 Цивільного кодексу України, звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача, як роботодавця винної у ДТП особи, 78857,75 грн. страхового відшкодування.
Згідно зі ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.
Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Статтею 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
За умовами ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно зі ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Тлумачення ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
КП "Київпастранс" листом № 053/01/45-737 від 13.06.2025 р. підтвердило, що на момент скоєння ДТП (25.04.2025 р.) водій ОСОБА_2 виконував свої посадові обов`язки, працюючи на тролейбусі № 4330.
Таким чином, суд дійшов висновку, що саме відповідач несе відповідальність за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка відбулася 25.04.2025 р., а враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу не була застрахована станом на дату ДТП, суд дійшов висновку про те, що на відповідача покладається обов`язок відшкодувати позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 78857,75 грн.
При цьому, суд відхиляє твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що розмір збитків, завданих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має визначатися саме звітом (актом) про оцінку майна, а не рахунком чи актом виконаних робіт СТО, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Наявність рахунку № 2380 від 05.05.2025 р., акту виконаних робіт № ПВ-00000083 від 19.12.2025 р., а також платіжної інструкції № 29935 від 12.05.2025 р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, у сумі 78857,75 грн.
Решта зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву обставин не може бути підставою для не виплати суми страхового відшкодування позивачу в порядку суброгації, який набув право вимоги в результаті виконання умов договору добровільного страхування.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2, код 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, код 31650052) 78857 (сімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 75 коп. страхового відшкодування, 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції. 

Суддя Людмила ШКУРДОВА