ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/688/26
Провадження № 1-кп/568/74/26

28 травня 2026 року м.Радивилів
Радивилівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 22024180000000145 від 21.10.2024, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який народився в смт Млинів, Рівненської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, працюючого лікарем-невропатологом терапевтичного відділення КНП "Радивилівська центральна міська лікарня" Радивилівської міської ради Рівненської області, одруженого, засудженого 12.02.2026 Радивилівським районним судом Рівненської області за ч. 4 ст. 354, ч. 1 ст. 368 КК України, із врахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 н.м.д.г., що становить 34 000 грн з позбавленням права обіймати посади члена ВЛК терміном на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 Кримінального кодексу України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_3 
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
УСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення за ч. 3 ст. 354 Кримінального кодексу України, визнаного судом доведеним
ОСОБА_3 перебуваючи на посаді лікаря-невропатолога Комунального некомерційного підприємства «Радивилівська центральна міська лікарня» Радивилівської міської ради Рівненської області, будучи особою, що працює на підприємстві, не будучи при цьому службовою особою вказаного підприємства, в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України та примітки 1 до ст. 364 КК України, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного незаконного збагачення 22 листопада 2024, приблизно о 10 год. та 09 грудня 2024 року, приблизно о 09 год. 50 хв. перебуваючи у своєму робочому кабінеті діючи, як лікар-невропатолог КП «Радивилівська центральна міська лікарня» Радивилівської міської ради, Рівненської області одержав для себе неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 5100 гривень та 1000 гривень за вчинення в інтереcax ОСОБА_6 дій, а саме: фіктивного оформлення останнього на стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні із подальшим складенням, наданням виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого, визначених формою первинної облікової документації № 027/0, затвердженою наказом № 110 МОЗ України від 14.02.2012, а також складенням та оформленням останньому медичних висновків про тимчасову непрацездатність, із метою підтвердження діагнозу на користь ОСОБА_6 , які у подальшому мали слугувати підставою для продовження його лікування та надання відстрочки на лікування під час проходження ОСОБА_6 військово-лікарської комісії.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 354 КК України, тобто одержання працівником підприємства, який не є службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення будь-яких дій з використанням становища, яке займає працівник на підприємстві, в інтересах того, хто надає таку вигоду.
Позиція учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні просив здійснювати розгляд кримінального провадження в порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, з підстав визнання обвинуваченим своє вини, пояснив, що вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив за викладених в обвинувальному акті обставин кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 354 КК України. 
В судових дебатах прокурор вказав, що обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення інкримінованого досудовим слідством доведені у повному обсязі та вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 354 КК України. З урахуванням особи обвинуваченого, який є раніше судимий, 12.02.2026 Радивилівським районним судом Рівненської області за ч. 4 ст. 354, ч. 1 ст. 368 КК України, із врахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 н.м.д.г., що становить 34 000 грн з позбавленням права обіймати посади члена ВЛК терміном на 1 рік, характеризується позитивно, просив призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 н.м.д.г., що становить 8 500 грн, а попередній вирок виконувати самостійно.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину за обставин викладених в обвинувальному акті визнав в повному обсязі (підтвердив дату, час, місце, спосіб вчинення кримінальних правопорушень). У показах визнав, що мав місце факт, що він взяв хабар та створив фіктивний документ, кошти використав на власні потреби. До вчиненого ставиться негативно, вказав, що зробив добровільну пожертву Збройним Силам України в розмірі 50 тисяч грн.
В судових дебатах обвинувачений вказав, що розкаюється та просить суворо не карати.
В судових дебатах захисник ОСОБА_5 просив врахувати, що обвинувачений та його дружина є особами пенсійного віку які живуть самі, що обвинувачений визнав вину, сприяв розкриттю вчиненню злочину, а злочин вчинено вперше. Просив призначити покарання у виді штрафу в розмірі розмірі 500 н.м.д.г., що становить 8 500 грн.
В останньому слові обвинувачений ОСОБА_3 повідомив, що він щиро розкаюється, просить суворо не карати, штраф він спроможний заплатити бо працює і має пенсію. 
Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.
Досліджені в судовому засіданні докази, оцінка та мотиви суду
Так як обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 3 ст. 354 КК України відповідно, за обставин, які викладені у обвинувальному акті від 24.04.2026, враховуючи, що прокурор, також, не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України та процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які в судовому засіданні не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи.
Таким чином, судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого, процесуальних доказів та документів, що стосуються речових доказів.
Враховуючи покази обвинуваченого, зіставивши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд знаходить, що дії ОСОБА_3 утворюють склад інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 354 КК України (одержання працівником підприємства, який не є службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення будь-яких дій з використанням становища, яке займає працівник на підприємстві, в інтересах того, хто надає таку вигоду).
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У обвинувальному акті зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України), а обставини, які обтяжують покарання не встановлені.
Суд з таким твердженням погоджується.
Призначення покарання
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином (ч. 3 ст. 354 КК України).
Також, суд враховує особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває.
Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді штрафу від двохсот п`ятдесяти до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста до двохсот годин, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.
Крім цього, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 в розумінні ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою, яка досягла пенсійного віку, що виключає можливість застосування до нього покарання у виді громадських робіт та обмеження волі в силу імперативних приписів ч. 3 ст. 56 та ч. 3 ст. 61 КК України.
Враховуючи вищевикладене у сукупності та те що злочини обвинувачений ОСОБА_3 вчинив вперше, суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання за ч. 3 ст. 354 КК України у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 354 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_3 засуджений 12.02.2026 Радивилівським районним судом Рівненської області за ч. 4 ст. 354, ч. 1 ст. 368 КК України, із врахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 н.м.д.г., що становить 34 000 грн з позбавленням права обіймати посади члена ВЛК терміном на 1 рік.
Призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень унормовано ст. 70 КК України, ч. 4 якої визначено що, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Виходячи з положень ч. 3 ст. 72 КК України, за змістом якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, покарання за вироком Радивилівського районного суду Рівненської області у виді штрафу в розмірі 2 000 н.м.д.г., що становить 34 000 грн та позбавленням права обіймати посади члена ВЛК терміном на 1 рік, виконуються самостійно.
Так, згідно квитанції від 12.02.2026 та повідомлення Дубенського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області такий штраф сплачено 12.02.2026.
В даному випадку, за переконанням суду, зазначене покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.
Суд враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.05.2020 (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Запобіжні заходи
В межах кримінального провадження, що розглядається, до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався.
Заходи забезпечення кримінального провадження та речові докази
Заходи забезпечення не застосовувалися.
Процесуальні витрати у кримінальному
Частина 1 ст. 126 КПК України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.
Виходячи із п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів, які в силу приписів ч. 1 та 2 ст. 122 цього ж Кодексу несе сторона кримінального провадження, що залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Частина 2 ст. 124 КПК України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до обвинувального акта та матеріалів кримінального провадження у кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експерта під час проведення судових експертиз.
Щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди
Відповідно до обвинувального акта діями обвинуваченого ОСОБА_3 не завдано шкоди інтересам держави чи будь-яких окремих осіб.
Керуючись ст. ст.314, 368, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Визнати  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 354 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, покарання, призначене  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000,00 грн. (тридцять чотири тисячі гривень 00 копійок) з позбавленням права обіймати посади члена військово-лікарської комісії терміном на 1(один) рік згідно вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 12.02.2026 - виконувати самостійно.
Матеріали кримінального провадження № 22024180000000145 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 568/688/26, провадження № 1-кп/568/74/26.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя    ОСОБА_7