Справа № 345/6943/25 
Провадження № 22-ц/4808/664/26 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Томин О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» – адвоката Колінько Альони Валеріївни на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року, ухвалене в складі судді Кардаш О. І. в місті Калуші, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року представник ТОВ «Таліон плюс» – Шох І. В. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 січня 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 768400291 у формі електронного документа. 
Відповідно до умов договору товариство зобов`язалося надати відповідачці кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування.
На виконання умов договору товариство перерахувало відповідачці грошові кошти у сумі 14000 грн на банківську картку, яка була вказана останньою під час укладення договору.
Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. Водночас відповідачка своїх зобов`язань щодо повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором. Загальна сума заборгованості за кредитним договором зяавлена до стягнення становить 41591,20 грн, з якої: заборгованість по кредиту – 14000 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом – 26891,20 грн, заборгованість по комісії за надання кредиту – 700 грн. 
Представник позивача також зазначав, що 25 березня 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу № МВ-ТП/28, відповідно до якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 
Відповідачка про відступлення права вимоги була належним чином повідомлена, однак умови кредитного договору у добровільному порядку так і не виконала.
На підставі викладеного, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон плюс» заборгованість за кредитним договором у сумі 41591,20 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу 5000 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року частково задоволено позов ТОВ «Таліон плюс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22108,80 грн, судовий збір у розмірі 1287,68 грн та 2658 грн за надання професійної правничої допомоги.
В обґрунтування рішення суд зазначив, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив отримання відповідачкою грошових коштів у зв`язку з укладенням кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перехід до позивача права вимоги за цим договором, а також неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за ним, унаслідок чого у неї утворилася заборгованість.
Водночас суд не погодився з визначеним позивачем розміром заборгованості, оскільки дійшов висновку, що позивач не підтвердив наявності права нараховувати відсотки на суму боргу після відступлення права вимоги. У зв`язку з цим суд стягнув із відповідачки заборгованість станом на дату відступлення права вимоги у розмірі 22 108,80 грн.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс» суд також стягнув із відповідачки на користь товариства пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 2 658 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 1 287,68 грн.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ТОВ «Таліон плюс» – адвокат Колінько А. В. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що строк кредитування у спірних правовідносинах становить 5 років, а кінцевою датою повернення кредиту є 01 березня 2030 року. Відтак, на думку представника ТОВ «Таліон плюс», після набуття права вимоги товариство правомірно здійснювало нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору, оскільки до нового кредитора перейшло не лише право вимоги щодо повернення основної суми кредиту та вже нарахованих процентів, а й право на отримання всіх майбутніх нарахувань в межах строку кредитування.
Така позиція, на думку представника апелянта, узгоджується з положеннями чинного законодавства, яке не містить імперативної норми, що забороняла б новому кредитору нараховувати проценти після набуття права вимоги за кредитним договором. Крім того, представник апелянта в обґрунтування зазначеного посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, відповідно до якої заміна кредитора у зобов`язанні не припиняє самого зобов`язання та не змінює його змісту, а змінюється лише суб`єкт, якому належить право вимоги, а також на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 464/2872/15-ц та від 07 грудня 2022 року у справі № 910/3145/21, згідно з якими після переходу права вимоги фактор як новий кредитор має право нараховувати проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі у разі невиконання боржником умов кредитного договору щодо сплати платежів, строк виконання яких не настав на момент укладення договору факторингу, але настане у майбутньому.
За таких обставин представник апелянта вважає помилковим висновок суду першої інстанції про неправомірність нарахування ТОВ «Таліон плюс» процентів за користування кредитними коштами після набуття права вимоги.
З урахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон плюс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 591,20 грн, судовий збір за подання позову у сумі 2 422,40 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.
Позиція інших учасників справи
Відповідачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі,розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 30 січня 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 768400291, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора TPCJ.
Відповідно до пункту 2.1 договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Загальний розмір кредиту за цим договором становить 14000,00 грн. Разом із тим позичальнику на умовах та у порядку, що передбачені цим договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у кредит шляхом надання додаткових траншів (пункт 2.2. договору).
Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 30.01.2025 (що є датою надання кредиту) (пункт 2.3. договору).
Відповідно до пункту 3.1. договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 17 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п.3.2 договору.
Сторони погодили, що встановлений в пункті 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п.3.2. договору).
Пунктом 3.3. кредитного договору сторони передбачили, що для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 17 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 476 грн та нараховану комісію за надання кредиту у розмірі 700 грн. Про суму нарахованих процентів та комісії, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через Особистий кабінет. У разі отримання додаткового траншу протягом визначеного на момент укладення договору дисконтного періоду, сума нарахованих процентів та комісії, яку необхідно сплатити для першої пролонгації також зазначається в Особистому кабінеті позичальника. У разі якщо строк дисконтного періоду закінчився, позичальник має можливість повернутися в дисконтний період, якщо протягом 30 календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема комісії за надання кредиту та неустойки). Після поновлення дисконтного періоду, його тривалість складає 30 календарних днів та застосовуються умови його пролонгації дисконтного періоду, описані в п.3.2. договору.
Відповідно до п. 5.1. кредитного договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки № 4441-11ХХ-ХХХХ-8200, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.
Відповідно до п. 7.1. договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування – 16.02.2025, а саме протягом 17 днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору.
Пунктом 7.2. договору встановлено, що в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії кредитного договору в порядку, передбаченому п. 11.1. кредитного договору; ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п.9.1.1.7. кредитного договору.
Кінцевою датою повернення (виплати) кредиту – 01.03.2030 (п.7.3. кредитного договору).
Згідно із п. 8.1. договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у розмірі та порядку, що встановлені цим договором. Інших витрат позичальника договором не передбачено.
Відповідно до п.8.2. проценти за користування кредитом є платою за користування позичальником наданою йому сумою грошових коштів, належних кредитодавцю. Процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Разом з тим, кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість кредиту для позичальника, що не є зміною істотних умов цього договору. У разі якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування Кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання). Фактичне значення загальних витрат за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче.
Відповідно до п.8.3. базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання (п.11.1. договору).
У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 30 січня 2025 року зазначені персональні дані позичальника ОСОБА_1 , дата укладення договору – 30 січня 2025, сума кредиту – 14000 грн, строк кредиту – 17 днів, номер банківської карти позичальника – № НОМЕР_1 .
Факт перерахування коштів на виконання умов договору № 768400291 ОСОБА_1 на банківську карту підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів.
25 березня 2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» уклали Договір факторингу № МВ-ТП/28, відповідно до умов якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язалося їх приняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до Реєстру прав вимоги від 25 березня 2025 року підтверджується відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до ОСОБА_1 (№ 552 у реєстрі прав вимог) за кредитним договором № 768400291 від 30 січня 2025 року року на загальну суму заборгованості 29108,80 грн, з якої: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) – 14000 грн, заборгованість по процентам – 7408,80 грн, заборгованість по комісії – 700 грн.
Вказана сума також зазначена у розрахунках заборгованості, наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомляло ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Таліон плюс» та необхідність сплати заборгованості за наданими реквізитами, які належать позивачу.
У свою чергу позивач направляв відповідачці досудові вимоги про необхідність повернення кредитних коштів.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, який виник між сторонами виходив із того, що матеріалами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору кредитної лінії № 768400291в електронному вигляді, а також виконання кредитодавцем в повному обсязі умов договору та факт переходу права вимоги за таким договором до позивача. Водночас, встановивши, що позивач не довів наявності у нього права нараховувати проценти за користування кредитом після набуття права вимоги, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за процентами лише у розмірі 22 108,80 грн, яка існувала станом на дату відступлення права вимоги.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно з п.1.3 договору факторингу № МВ-ТП/28 від 25 березня 2025 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс», право вимоги – означає увесь обсяг прав грошових вимог до боржника по сплаті сум боргу за кредитним договором наявних та майбутніх, зокрема, прав грошових вимог до боржника по сплаті сум боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав грошових вимог, які виникнуть в майбутньому.
П.1.4 договору факторингу визначено, що борг - це сума грошових коштів, належних до сплати клієнту (первинному кредитору) боржником за кредитним договором, включаючи суми кредиту, процентів та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за договором, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договорм зобов`язальної сили.
Відповідно до п. 2.1. договору факторингу, (фактор), в порядку та на умовах договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в ропорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (п. 2.2. договору).
Згідно із п. 5.3. фактор має право: здійснювати будь-які не заборонені чинним законодавством України дії для реалізації прав вимоги та отримання боргу від боржників, особисто або уповноважувати на це третіх осіб; укладати будь-які правочини (договори, угоди) з боржниками, в тому числі щодо реструктуризації боргу, продовження строку погашення боргу, повного чи часткового прощення суми боргу та ін.; розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що у спірному випадку ТОВ «Таліон Плюс» набуло лише право грошової вимоги до відповідачки, строк платежу за якою настав.При цьому умовами договору факторингу не передбачено права фактора на самостійне нарахування нових процентів за користування кредитом після набуття права вимоги, а лише право вчиняти дії, спрямовані на реалізацію вже наявного права вимоги та стягнення заборгованості з боржника. Отже, доводи апеляційної скарги про правомірність такого нарахування процентів відповідно до умов договору та необхідність їх стягнення із відповідачки в судовому порядку, є необґрунтованими. 
Так само є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство не містить заборони новому кредитору нараховувати проценти після набуття права вимоги за кредитним договором. Колегія суддів не заперечує можливості переходу до нового кредитора прав первісного кредитора, у тому числі щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами у межах строку кредитування. Водночас у спірному випадку умовами договору факторингу не передбачено можливості самостійного нарахування фактором процентів після набуття права вимоги, у зв`язку з чим наведені доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Посилання на необхідність врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 464/2872/15-ц та від 07 грудня 2022 року у справі № 910/3145/21, згідно з якими після переходу права вимоги фактор як новий кредитор нібито має право нараховувати проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі у разі невиконання боржником умов кредитного договору щодо сплати платежів, строк виконання яких не настав на момент укладення договору факторингу, але настане у майбутньому, колегія суддів відхиляє. Наведені положення не є висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а відображають встановлені судами обставини конкретних справ та умови відповідних договорів, які були предметом судового розгляду. Відтак посилання на зазначені постанови не спростовує висновків суду першої інстанції щодо змісту договору факторингу, укладеного у спірному випадку.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» – адвоката Колінько Альони Валеріївни залишити без задоволення.
Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 05 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
О. О. Томин