Справа № 761/39529/25
Провадження №1-кп/761/2985/2026

В И Р О К 
іменем України

24 червня 2026 року   Шевченківський районний суд м. Києва в складі: 
головуючого судді    ОСОБА_1 ,
за участю секретарів с/з   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 12025100100002988, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2025 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрківка Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимого, 

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 153 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурорів     ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників     ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого    ОСОБА_4 , 
потерпілої     ОСОБА_10 ,

У С Т А Н О В И В:

У невстановлений слідством та судом точний час та місці, за невстановлених обставин, однак не пізніше 15 год 20 хв 27.08.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час дії воєнного стану в Україні, прибув на територію Лук`янівського заповіднику (кладовища) за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 7, де зустрів раніше незнайому потерпілу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка здійснювала прогулянку територією даного заповідника. 
У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на вчинення нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння наявним при ній майном, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я щодо потерпілої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, ОСОБА_4 , підійшов до потерпілої ОСОБА_10 , та почав розмову з останньою, намагаючись увійти в довіру. Слідуючи, разом з потерпілою, територією Лук`янівського заповіднику (кладовища), ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю осіб, здійснив напад на потерпілу ззаду, а саме однією рукою схопив за шию, другою закрив рота, аби остання не могла кликати на допомогу, за допомогою сили поклав останню та землю, після чого, погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я щодо потерпілої, а саме погрозою нанесення тілесних ушкоджень за допомогою ножа, який він тримав під пахвою руки, примусив потерпілу передати йому наявні матеріальні цінності, прикраси та грошові кошти. У свою чергу, ОСОБА_10 , побоюючись за своє життя, виконуючи злочинну вимогу ОСОБА_4 , зняла з себе та передала останньому належне їй майно та цінності, зокрема: срібну каблучку з написом «твори», вартістю 900 грн., каблучку (біжутерію), яка цінності для потерпілої не становить, срібний кулон з ланцюжком в комплекті, вартістю 3000 грн., мобільний телефон «Айфон 13», вартістю 20 840 грн. та грошові кошти у сумі 400 грн.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що він, маючи умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), здійснив зазначені дії, які полягали у примушуванні ОСОБА_10 зняти одяг та показати статеві органи, далі після відмови останньої почав піднімати одягнену на ній юбку, в подальшому дії сексуального насильства припинив та втік з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоди на загальну суму 25 140 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України, тобто здійснення нападу з метою заволодінням чужим майном з погрозою застосування насильства (розбій) небезпечного для життя та здоров`я особи, вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій в умовах воєнного стану та ч. 1 ст. 153 КК України, тобто вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство).

Допитаний в судовому в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, визнав та надав показання, згідно яких зазначив, що в день події ходив на Лук`янівське кладовище подивитися на меморіал загиблих воїнів. Коли повертався назад побачив потерпілу ОСОБА_10 . Того дня був без грошей, зміг забрати в потерпілої гроші та ланцюжок. Почав їй погрожувати, вона віддала ланцюжок, гроші, каблучки, а телефон пообіцяв, що покладе під парканом щоб вона не зателефонувала доки він відійде.
Щодо інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, зазначив, що вину у вчиненому не визнає. Повідомив, що потерпілу не чіпав, запитав чи має пірсинг і все, можливо їй почулося щось інше, юбку тягнув навпаки вниз.
На запитання прокурора зазначив, що в той час проживав в Києві. Коли поїхав на кладовище побачив потерпілу, підійшов до неї, поряд нікого не було, почали з нею говорити, сказав їй, що він шукає свої померлих родичів (яких насправді там не було), вона запитала в нього де похована Леся Українка, пояснив їй, що це не на цьому кладовищі. Вказав, що він побачив на ній платиновий ланцюжок, намагався з нею заговорити. З самого початку знав чому з нею знайомився. Надалі відійшли, вона вийшла наперед і потім він її обхопив ззаду за шию та сказав: «Тихо не ори, мне нужны бабки», притиснув її до землі. Зазначив, що в той момент ножа з собою не мав, в руках нічого не тримав. Забрав її речі та втік, телефон забрав з тією метою щоб вона нікому не зателефонувала.
Пояснив, що жодних дій сексуального характеру відносно неї не чинив, юбку навпаки опустив, сказав: «Не провоцируй меня». Коли її тримав за рот потерпіла вкусила його за мізинець. Після вчиненого пішов з місця події до міської електрички.
На запитання сторони захисту вказав, що не вимагав та не просив щоб потерпіла показувала свої статеві органи, не чіпав її.
На запитання головуючого зазначив, що під час вчинення кримінального правопорушення заволодів мобільним телефоном «Айфон 13», коштами в сумі приблизно 500-600 грн., ланцюжком та двома каблучками. Всі дії відносно потерпілої вчинив протягом 10 хвилин. 
Зазначив, що не примушував потерпілу ОСОБА_10 знімати одяг, запитав в неї тільки щодо наявності пірсингу, вона повідомила, що немає, показувати нічого не просив.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 , суду повідомила, що 27 серпня 2025 року приблизно о 15 годині на кладовищі на неї напав ОСОБА_4 . 
Вона зайшла на кладовище просто пройтися, хотіла подумки поговорити, коли йшла, то попереду себе побачила цього чоловіка, він до неї перший заговорив, почав казати, що він там шукає могилку бабусі, так і зав`язалася розмова. Після цього, коли йшли вдвох до виходу, він їй сказав: «Тут ще давайте подивимося», вона повернулася наліво, він схопив її одразу зі спини, закрив рот руками, і почав погрожувати, говорив, що її вб`є, але вона не розуміла, що він саме хоче зробити. Він поклав її на траву та почав погрожувати, тоді злякалася та почала все віддавати, що в неї є: каблучки, прикраси, кулон, телефон, 400 гривень, все, що було, все віддала. Повідомила, що він не робив нічого такого, просто залякував, в неї був страх та відчуття, що зараз щось трапиться. 
Коли він зібрався йти, він дещо відійшов і спостерігав, чи побіжить вона та чи буде кричати, проте вона просто мовчала, бо була налякана. Зазначила, що ОСОБА_4 вчиняв відносно неї маніпулятивні психологічні дії. Крім того, забрав в неї телефон, сказав, що він йому не потрібний, але він його забере щоб вона нікому не зателефонувала. Вони домовилися, що він його викине за парканом на виході, щоб вона його потім забрала, але коли вона вийшла з території кладовища телефон знайти не змогла.
На запитання прокурора зазначила, що одна каблучка з надписом «твори» коштувала 700 грн., кулон 2600 грн., інша каблучка (це була біжутерія), коштувала 50-100 грн. Мала при собі мобільний телефон моделі «Айфон 13», вартістю приблизно 46 000 грн.
Вказала, що ОСОБА_4 не намагався лізти їй під спідницю, діями він це не робив, казав: «Покажи мені те, покажи мені те», просив її щоб вона сама це зробила, він самостійно цього не робив. Коли вона йшла, в неї сукня дещо піднялася, він її опускав та казав: «Не провоцируй меня». Вона сприймала це як погрозу, пригадала, що він говорив, що дістане ніж та поріже їй обличчя якщо вона закричить.
На запитання головуючого зазначила, для себе вона сприймала ці погрози, як реальну загрозу для життя. Додала, що про пірсинг обвинувачений запитував теж, але все це було окремо, і про статеві органи і про пірсинг, одяг із себе він не знімав. 
На запитання сторони захисту зазначила, що ОСОБА_4 просив її показати статеві органи, вона нічого не показала. Після цих слів він нічого не сказав і не робив, був розгублений. Сприймала ці слова як погрозу і прохання, їй здавалося, що б вона не зробила він з нею може щось зробити, була впевнена, що в той момент щось станеться. Будь-яких дій сексуального характеру він відносно неї не вчиняв, однак вона сприймала це як насилля, коли придушував та розбив губу.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 , суду повідомив, що 27 чи 28 серпня 2025 року від чергового отримали сповіщення про орієнтування. Після чого, патрулюючи, впізнавши по прикметам на території Шевченківського району було зупинено ОСОБА_4 . Повідомив, що був скоєний злочин на вулиці Довженка, їм з напарником надіслали орієнтування та прикмети, відповідно по прикметах і було затримано обвинуваченого.
На запитання прокурора повідомив, що відразу після затримання спілкувалися з обвинуваченим, на місце відразу було викликано СОГ. Обвинувачний повідомив, що в нього є сережки і кулончик, які забрав у дівчини, щодо іншого кримінального правопорушення нічого не зазначав.
На запитання обвинуваченого вказав, що його затримував саме він.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , суду повідомив, що 27 серпня 2025 року, працюючи в Шевченківському районі міста Києва по розкриттю та попередженню кримінальних правопорушень, приблизно о 15 годині від чергового ГУНП в м. Києві було отримано орієнтування щодо скоєння ОСОБА_4 злочину. На Лук`янівському кладовищі під погрозою ножа обвинувачений підійшов до потерпілої заволодів двома каблучками та кулончиком. В подальшому було надано орієнтування в чому був одягнутий обвинувачений. Відпрацьовуючи місця близько 19 години біля станції метро Сирець та місцевої електрички помітили особу, яка була одягнута в сині штани, сіру рубашку, олімпійку та мала яскраво виражений рюкзак. Підійшли до обвинуваченого, представилися працівниками поліції, пред`явили службові посвідчення та запитали чи є в нього речі, які йому не належать, на що він відповів: «так, в правій кишені джинсів знаходяться дані речі», після чого до нього було застосовано кайданки, на місце викликано слідчо-оперативну групу. 
На запитання прокурора зазначив, що в кишені в ОСОБА_4 було дві каблучки та кулончик. Він повідомив, що ці речі обвинувачений забрав у дівчини, крім цього ще були грошові кошти в сумі 600 грн. (з його слів) та прикраси срібного кольору. Про будь-яке інше кримінальне правопорушення ОСОБА_4 не повідомляв.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Нормами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Провівши судове слідство, ґрунтовно та всебічно дослідивши усі докази, надані сторонами провадження, суд приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яка підтверджується наступними доказами:

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення чи іншу подію від 27 серпня 2025 року, зі змісту якого вбачається, що 27 серпня 2025 року, приблизно о 15:20 невідомий чоловік, перебуваючи на території Лук`янівського заповіднику (кладовища) за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 7, погрожуючи насильством небезпечним для життя, під час дії військового стану, здійснив напад на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час якого наніс тілесні ушкодження та заволодів телефоном «Айфон 13», із сім-карткою НОМЕР_1 вартістю 40 000 грн, двома кільцями, срібним кулоном, грошовими коштами в сумі 400 грн, після чого з місця втік;
- протоколом огляду місця події від 27 серпня 2025 року з долученою фототаблицею, згідно якого огляд почато о 17 год. 30 хв. та закінчено о 18 год. 00 хв., проведеного слідчим СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_13 та встановлено, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, розміром 3х3, що знаходиться за координатами FF82+V8M, Київ, 02000, на території Лук`янівського заповіднику (колишнє Лук`янівське цивільне кладовище м. Києва), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 7. Вхід до території кладовища здійснюється через бетонну арку бежевого кольору з коричневими вставками.
Зайшовши на територію кладовища встановлено, що на ній знаходяться меморіали, могили, як групові, так і поодинокі, територія кладовища поділена на сектори.
Перебуваючи в секторі №34 біля сектору №35 за вищевказаними координатами, встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, на якому зі слів ОСОБА_10 відносно неї були вчинені насильницькі дії та викрадено її особисті речі невідомим чоловіком.
Додатково встановлено, що на даній ділянці знаходиться рослинність висотою близько 50-60 см., навколо могили пом`ята трава, неподалік зелений сміттєвий бак, невисокі стовпи з написами «34» та «35»;
- протоколом огляду від 28 серпня 2025 року з долученою фототаблицею, згідно якого огляд почато о 17 год. 16 хв. та закінчено о 17 год. 39 хв., проведеного слідчим СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_14 та встановлено, що об`єктом огляду є ділянка місцевості 5x5, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Ризька, буд. 1, поблизу якої на ґрунтовому покритті поміж зелених насаджень за координатами 50, 4696460, 30,4379820, виявлено мобільний телефон у корпусі рожевого кольору на задній та боковій частині. Камера телефону облаштована блискучими стразами. Екран мобільного телефону пошкоджений, на ньому виявлені тріщини. На момент огляду телефон знаходиться в розрядженому стані. Відкриваючи слот для сім-карти виявлено IMEI: НОМЕР_2 , марки «iPhone 13 Pro», у слоті для сім-карти знаходиться сім-картка Київстар із серійним номером НОМЕР_3 . В подальшому вищевказаний мобільний телефон поміщено до сейф-пакету NPU 5015100, опечатано та скріплено підписами понятих;
- протоколом огляду від 11.09.2025, з долученим DVD-R диском «Фора 27.08.2025» із відеозаписами, згідно якого огляд почато о 10 год. 30 хвилин та закінчено об 11 год. 20 хв., проведеного старшим слідчим СВ Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві майором поліції ОСОБА_15 . Оглядом відеозаписів, що знаходяться на диску DVD-R, які були вилучені 28.08.2025 у приміщенні магазину «Фора» за адресою: м. Київ, вул. Парково- Сирецька, 1, встановлено, що о 15:59 до каси з пляшкою горілки у руках підходить ОСОБА_4 . Після чого, піднімає сорочку та із сумочки, яка на поясі дістає кошти та розраховуюється за товар.
Далі ОСОБА_4 під час того, як стоїть на касі з правого карману штанів дістає мобільний телефон, з якого знімає чохол та демонструє касиру. В подальшому кладе придбаний товар до рюкзаку темного кольору із синьою та фіолетовою вставками, який знаходився за спиною та залишає магазин.
О 15:57 проходить перед входом (виходом) із магазину, при цьому тримаючи у правій руці предмет схожий на упаковку вологих серветок. О 16:05 виходить з магазину, дістає із рюкзака вологі серветки та жінка, яка знаходилася поруч із виходом допомагає йому дістати серветку, після чого ОСОБА_4 витирає праву руку.
В подальшому ОСОБА_4 прямує через дорогу від магазину, а жінка із другою жінкою, яка підійшла до неї прямують тротуаром в інший бік.

Так, на підставі постанови про призначення судово-медичної експертизи від 28 серпня 2025 року складено висновок експерта №042/1-307-2025, згідно висновку якого, під час первинно відомого звернення ОСОБА_10 за медичною допомогою 27.08.2025, з урахуванням даних судово-медичного огляду (28.08.2025) ОСОБА_10 , в останньої мали місце наступні тілесні ушкодження:
а) травма рота: садна на межі червоної кайми та слизової оболонки нижньої губи по центру та дещо зліва, в проекції верхньої вуздечки, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи відповідно 1-2 зубам нижньої щелепи справа;
б) подряпини - на передній поверхні правої гомілки в середній та нижній третинах, на передній поверхні лівої гомілки в нижній третині.
Характер та морфологічні властивості виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилося від щонайменш 14-кратної травмуючої ударної дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості, якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну та обставинам вказаним освідуваною та не супроводжувалися небезпечними для життя явищами.
Кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказаних у п.п. а), б) даних підсумків, відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно до п.п. 2.3.5 та 4.6 «Правил», так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців, саден, крововиливів у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості;
На підставі постанови від 05.09.2025 року проведено товарознавчу експертизу. Так, згідно висновку експерта №СЕ-19/111-25/55368-ТВ від 09.09.2025, ринкова вартість наданого на дослідження вживаного мобільного телефону «Apple iPhone 13» 512 Gb Pink без дефектів та пошкоджень, у технічно справному стані, без комплектуючих, станом на 27.08.2025, становить 20840,33 грн (двадцять тисяч вісімсот сорок грн 33 коп.).
- довідкою №1171 виданою КНП КМКЛ №12, згідно якої ОСОБА_10 має діагноз: ссадна червоної облямівки губи та слизової верхньої губи. Забій кісток носа;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 серпня 2025 року, фототаблицею до нього, довідкою та відеозаписом, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 серед осіб пред`явлених їй для впізнання на фотознімках фототаблиці впізнає особу, зображену на фото під номером № 2.
Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 серпня 2025 року, серед пред`явлених для впізнання фотознімків осіб потерпіла ОСОБА_10 впізнала особу під №2, а саме ОСОБА_4 ;
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 27 серпня 2025 року з долученою фототаблицею та DVD-R диском із відеозаписом, згідно якого під час обшуку затриманого виявлено: ланцюжок сріблястого кольору із сріблястим кулоном, каблучку з написом «Твори», каблучку без напису, сумку темно-синього кольору з написом «Basic Equipment», сім-картку № НОМЕР_4 , флешнакопичувач «ADATA» 16 Gb, грошові кошти в сумі 77 грн. 50 коп., паспорт гр. України на ім`я ОСОБА_4 з обкладинкою синього кольору, рюкзак синього кольору з фіолетовими та чорними вставками з написом «NEUE AARGAVER BANK» з ліхтариком, банку сріблястого кольору, пластикові виделки та ножі, фігурку янгола, навушники з написом «DEEP BASS», металевий предмет схожий на лезо від канцелярського ножа, жилетку оранжевого кольору з написом «КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Згідно протоколу слідчого експерименту від 09 вересня 2025 року, який розпочато об 11 год. 35 хв. та закінчено о 12 год. 14 хв., проведеного старшим слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_15 за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 7, ОСОБА_4 повідомив, що 27 серпня 2025 року приблизно о 14 год. прибув подивитися на меморіал загиблим воїнам. Потім сидів на лавочці та побачив, що йде дівчина на вигляд 25-27 років, одягнена в довгу сукню та якусь кофту. Він встав та запитав чи не бачила вона (назвав прізвище), шукав родичів. Пройшлися з нею між рядами та дивилися на могили. Далі йшов дещо позаду зліва, після чого за відсутності людей правою рукою схопив останню за шию та повідомив щоб вона не кричала, він перегляне які в неї є речі. При цьому, дівчина вкусила його за мізинець правої руки, це вийшло випадково. Дівчина теж там ходила, дивилася на меморіал загиблим воїнам та на старі могили. Далі він відтягнув дівчину з алеї на декілька метрів, вона не кричала, опустив дещо юбку. Сказав їй зняти ланцюжок та кулон, крім того вона зняла два кільця. Кулон був округлої форми, каблучки були наче срібні, це все поклав у кишеню. Повідомив, що в нього з собою була сумочка через плече та в ній шматок канцелярського ножа без ручки. Коли дівчина лежала на землі, сказав їй: «мовчи або дістану ніж», вона спілкувалася російською мовою. Потім дещо відійшов та запитав як її звати, вона відповіла «Іра», він сказав, що він ОСОБА_16 . Показав їй пальцем щоб 10 хв. помовчала, а сам переліз через паркан та пішов далі. Крім цього, вона дістала та дала йому 400 гривень, також забрав в неї телефон «Айфон» із захистом, потім на цей телефон хтось подзвонив (був жіночий голос), телефон після цього викинув.

Розбій як злочин проти власності (ст. 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, а під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства та розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Під небезпечним для життя чи здоров`я насильством, слід розуміти умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Тотожні правові висновки, за схожими обставинами кримінального провадження, викладені у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.04.2018 року (справа №51-2608км18), від 03.04.2018 року (справа №51-239км17), від 31.07.2018 року (справа №405/3734/16-к).

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан відповідно до Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджених Законами України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" неодноразово продовжений, що є загальновідомою обставиною. На даний час дія воєнного стану не припинена та не скасована. 

Також суд враховує, що вчинення майнового злочину в умовах воєнного чи надзвичайного стану може мати місце не лише у районах вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ, а також і поза межами згаданих районів. Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.01.2024 у справі №722/594/22, пр.№ 51-3186 кмо 22, здійсненого на виконання положень ч. 4 ст. 442 КПК України, за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений. 

Даний висновок є релевантним і в цьому провадженні з урахуванням кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Так, надаючи ж оцінку протоколам слідчих дій за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , доданим до них відеозаписам та фототаблицям, висновкам експертів, суд вважає, що підстав для визнання цих доказів недопустимими чи неналежними під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено. 
Приведені вище показання обвинуваченого, потерпілої та свідків отримані згідно з вимогами Кримінально процесуального законодавства України, повністю узгоджуються між собою та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Суд акцентує увагу на тому, що скоєному розбою як нападу з метою заволодіння чужим майном із загрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, тобто, діянню, що вчиняється в умовах очевидності, має відкритий характер, беручи до уваги бажання винуватої особи саме в такий спосіб протиправно вилучити чуже майно, із корисливих спонукань, зважаючи на таку форму його вчинення, - притаманна істотна суспільна небезпечність, як ознака кримінального правопорушення. При цьому, розбій посягає одночасно на два об`єкти - право власності й особу (її здоров`я та життя). Під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. При цьому, для кваліфікації дій особи за ст. 187 КК України розмір викраденого майна значення не має.

Крім того, при вирішенні питання щодо доведеності провини обвинуваченого ОСОБА_4 та кваліфікації його діянь за висунутим обвинуваченням, відповідальність за яким зокрема передбачена ч. 4 ст. 187 КК України, суд виходить з того, що сукупність і взаємозв`язок усіх перевірених в судовому засіданні вищевикладених доказів та обставин скоєного обвинуваченим, зокрема характер і послідовність його дій з метою заволодіння чужим майном, засіб та раптовість їх нападу на потерпілу ОСОБА_10 , безпосередньо поєднаного з погрозою застосування ножа, що обумовило сприйняття потерпілою небезпечності такої погрози для її життя та здоров`я, а також відкритість й зухвалість дій обвинуваченого із заволодіння майном потерпілої, подальше утримання викраденого майна і розпорядження ним, - поза розумним сумнівом свідчать про наявність та зміст умислу ОСОБА_4 , направленого саме на скоєння ним нападу на потерпілу з метою заволодіння її майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Витяг з ЄРДР, постанова про зміну слідчої групи, постанова про визначення слідчої групи, постанова про визначення слідчого, постанова про визначення групи прокурорів, постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, постанова про зняття технічних приладів та технічних засобів, протокол здійснення зняття показань технічних приладів та технічних засобів, постанова про призначення судово-медичної експертизи, постанова про призначення товарознавчої експертизи, постанова про залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, постанова про визнання речового доказу та встановлення місця його зберігання, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва про накладення арешту, повідомлення про підозру, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постанова про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, є такими документами, що ні прямо, ні опосередковано не підтверджують висновки сторони обвинувачення, викладені в обвинувальному акті. Зазначені докази тільки констатують проведення ряду процесуальних дій у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування та прийняття ряду процесуальних рішень. 

Щодо інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, суд дійшов наступних висновків.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 заперечував свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, під час надання показань неодноразово зазначав про відсутність з його боку будь-яких насильницьких дій сексуального характеру відносно потерпілої ОСОБА_10 .

Пояснював, що в той момент, коли він поклав її на землю, руками та будь-якими іншими частинами тіла потерпілої ОСОБА_10 не торкався. Виключно опустив юбку дівчини, коли та дещо підскочила. Крім того, запитав в неї чи має вона пірсинг, після того, як вона сказала, що пірсингу в неї немає, будь яких погроз, вмовлянь, дотиків до тіла потерпілої зі сторони обвинуваченого не було.
Сама ж потерпіла в судовому засіданні надала показання, що обвинувачений ОСОБА_4 казав їй показати статеві органи, однак після її відмови, він припинив про це говорити та не вчиняв будь-яких насильницьких дій сексуального характеру. Підтвердила, що обвинувачений дійсно опустив її юбку та сказав їй щоб вона його не провокувала. Ці слова сприймала і як прохання і як погрозу, в цей момент дійсно відчувала загрозу своєму здоров`ю.
Допитані в судовому засіданні свідки будь-яких показань щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України не надали. Повідомили, що обвинувачений про дані обставини під час затримання не розповідав.
Під час слідчого експерименту, відеозапис якого був досліджений в судовому засіданні обвинувачений повідомив аналогічні обставини подій, що відбулися 27 серпня 2025 року, зокрема, зазначив, що юбку він не піднімав, а навпаки опускав, зазначаючи щоб потерпіла його не провокувала, запитав про наявність в неї пірсингу.

В той же час, у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 153 КК України, органом досудового розслідування зазначено: « ОСОБА_4 , маючи умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої людини без добровільної згоди потерпілої особи, здійснив дії, які полягали у примушуванні ОСОБА_10 зняти одяг та показати статеві органи, далі після відмови останньої почав піднімати одягнену на ній юбку, в подальшому дії сексуального насильства припинив та втік з місця вчинення злочину».

З огляду на вищевказане, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 1 ст. 153 КК України в повній мірі не узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_10 , наданими нею під час судового засідання.

Захисник ОСОБА_9 в судових дебатах просив визнати ОСОБА_4 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, винести виправдувальний вирок через відсутність доказів, які б підтверджували факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України.

Дослідивши надані сторонами докази у кримінальному провадженні, виходячи з вимог ст. 373 КПК України, відповідно до якої обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що обставини інкримінованого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК Укрраїни, не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.
Стамбульська конвенція у ст. 36 «Сексуальне насильство, у тому числі зґвалтування» визначає зобов`язання держав вживати необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб було криміналізовано такі форми умисної поведінки: зокрема, b) здійснення, без згоди, інших актів сексуального характеру з особою.
У Кримінальному кодексі України відповідну форму поведінки криміналізовано в ст. 153 після внесення змін Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 6 грудня 2017 року № 2227-VIII та Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо захисту дітей від сексуальних зловживань та сексуальної експлуатації» від 14 березня 2018 року № 2334-VIII.
З диспозиції ст. 153 КК України вбачається, що сексуальним насильством вважається вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи.
Важливим в аспекті позитивних зобов`язань держави за Стамбульською конвенцією є належне застосування норм КК України для правильної кваліфікації діяння, передбаченого ст. 153 КК України, у тому числі встановлення об`єктивної сторони злочину, а саме здійснення особою насильницьких, активних дій сексуального характеру, направлених на подолання опору, не пов`язаних з проникненням в тіло потерпілої.
До того ж, при кваліфікації важливим буде визначення спрямованості умислу (за наявності належних, допустимих та достатніх доказів такого умислу), а не лише фактично здійснені дії сексуального характеру для того, щоб було адекватне реагування держави на кримінально-протиправну поведінку сексуального характеру.
Добровільна згода у ст. 153 КК України значення не має. Відсутність такої згоди є питанням факту, вирішення якого покладено на суд в конкретному кримінальному провадженні, який оцінюється в контексті супутніх обставин. Достатньо встановити, що дії сексуального характеру були вчинені за відсутності чітко вираженого, явного, переконливого, такого волевиявлення, щоб інша особа зрозуміла його бажання вчинити конкретні дії сексуального характеру, що виражено в певній зовнішній формі (вербально, жестами, мімікою чи конклюдентними діями тощо).
Так, пасивна поведінка сексуального характеру не вважатиметься кримінально протиправною в розумінні статті 153 КК України, адже законодавцем криміналізовано лише «дії сексуального характеру», які за своєю суттю є активною фізичною поведінкою і не можуть проявлятися в бездіяльності. До того ж, аналізуючи наслідки вчинення сексуального насильства, слід відзначити, що травму не завжди спричиняє якийсь один випадок, травма виникає, як реакція на постійні страждання чи неминуче насильство.
Очевидно, що таке діяння вчиняється з умисною формою вини.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Водночас, визначаючись з підставою виправдання суд враховує, що в силу принципу «in dubio pro reo» (сумніви тлумачаться на користь підсудного), який представляє собою приватне вираження принципу презумпції невинуватості, не повинно існувати ніякої якісної відмінності між виправдувальним вироком, зважаючи на відсутність доказів і виправдувальним вироком у зв`язку з констатацією безсумнівної невинуватості особи. У дійсності, виправдувальні вироки не розрізняються залежно від підстав, прийнятих до уваги в кожному окремому випадку суддею в кримінальному процесі (див. рішення ЄСПЛ у справі «AFFAIRE VASSILIOS STAVROPOULOS c. GRECE» від 27 вересня 2007 року, заява № 35522/04, п. 39).

Суд вважає слушними зауваження захисника, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 153 КК України змістовно обмежено, чітко не з`ясовано та не встановлено органом досудового розслідування, а прокурором судовому засіданні не доведено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України в діях ОСОБА_4 .
Жодних доказів того, що дії ОСОБА_4 мали ознаки насильницьких дій саме сексуального характеру, суду не надано.
Виходячи із встановлених судом фактичних обставин, суд приймає до уваги, що інших доказів, які б спростовували показання обвинуваченого ОСОБА_4 та ставили під сумнів їх правдивість, не зібрано.
За встановлених фактичних обставин, виходячи із закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, суд доходить висновку про недоведеність винуватості обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 153 КК України.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України суд вважає за необідне врахувати наступне.
Під час розгляду провадження знайшов своє підтвердження спосіб заволодіння майном, шляхом його привласнення, з урахуванням показів потерпілої та протоколів слідчих дій.
Судом також визнається доведеним наявність у ОСОБА_4 саме прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном, ігноруючи волю потерпілої, впливаючи на неї шляхом погрози, яку потерпіла сприймала як реальну. Викрадене майно на час події перебувало у віданні потерпілої. 
Знайшов своє підтвердження й корисливий мотив злочину, про що свідчать як спосіб його вчинення, так і перелік викраденого майна.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, діяння, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України згідно зі ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. 
Суд не вбачає підстав визнавати щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, яке висловив обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду.
Так, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.01.2024 у справі №283/2169/19, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Про щирість каяття особи повинна свідчити і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Визнання вини обвинуваченим та його розкаяння, на думку суду, є формальним, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 не вжив жодних конкретних дій на підтвердження щирого усвідомлення своєї вини, зокрема, щодо відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Зазначені обставини, на переконання суду, вказують на формальне та не щире визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у скоєному, відсутність у нього жодного жалю та реального каяття щодо скоєного ним діяння. Така позиція обвинуваченого спрямована на намагання пом`якшити відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів, беручи до уваги наведені відомості щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності раніше.
Слід зауважити, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Рецидив злочинів має місце там, де особа, що має не зняту або не погашену судимість за раніше вчинений умисний злочин, вчиняє новий умисний злочин. 
Також суд враховує вік й відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, зокрема, за вчинення злочинів у сфері проти власності, не має зареєстрованого місця проживання та стійких соціальних зв`язків, а також малолітніх та інших осіб на утриманні, інвалідності не має, є пенсіонером.
Крім того, за матеріалами кримінального провадження обвинувачений під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Таким чином, за результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, вищенаведені чинники, оскільки виправлення обвинуваченого не є можливим без ізоляції від суспільства, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із конфіскацією майна. 
Судом не встановлено підстав для застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України.
Відповідно до ч. 2,3 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.
Так, оскільки судом визначається реальна міра покарання, враховуючи можливість продовження злочинної поведінки, суд вважає за необхідне задля зменшення даного ризику, до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не подано.
Частиною 5 ст. 72 КК України передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 цієї статті. 
Згідно з протоколом затримання від 27 серпня 2025 року, ОСОБА_4 фактично затримано 27 серпня 2025 року о 19 годині 00 хвилин. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року. Тому період попереднього ув`язнення обвинуваченого з 27 серпня 2025 року по дату набрання вироком суду законної сили необхідно зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення (затримання) за один день позбавлення волі.
За приписами ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Суд вважає, що з огляду на положення ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.09.2025 (справа № 761/36596/25, провадження № 1-кс/761/23781/2025) на: ланцюжок сріблястого кольору з кулоном сріблястим, каблучку з написом «Твори», каблучку без напису; сумку темно-синього кольору з написом «Basic Equipment», сімкартка № НОМЕР_4 , флеш-накопичувач «ADATA» 16 GB; грошові кошти в сумі 77 грн 50 коп; рюкзак синього кольору з фіолетовими та чорними вставками з написом «NEUE AARGAVER BANK» з ліхтариком, банку сріблястого кольору, пластикові виделки та ножі, фігурку янгола, навушники з написом «DEEP BASS»; металевий предмет, схожий на лезо від канцелярського ножа; жилетку оранжевого кольору з написом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.
У рамках даного кримінального провадження залучено експерта, яким проведено судову товарознавчу експертизу № СЕ-19/111-25/55368-ТВ від 09 вересня 2025 року, вартість якої становить 1782 грн 80 коп., що суд визнає процесуальними витратами, а тому зазначена сума грошових коштів підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.
Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. 

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 27 серпня 2025 року.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати від дня його фактичного затримання з 27.08.2025, зарахувавши в строк покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого з 27.08.2025 по дату набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави - 1782 грн (одну тисячу сімсот вісімдесят дві) гривні 80 копійки процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта на проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ- 19/111-25/55368-ТВ від 09 вересня 2025 року.

Арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.09.2025 (справа № 761/36596/25, провадження № 1-кс/761/23781/2025) на: ланцюжок сріблястого кольору з кулоном сріблястим, каблучку з написом «Твори», каблучку без напису; сумку темно-синього кольору з написом «Basic Equipment», сімкартку № 01200401909179, флеш-накопичувач «ADATA» 16 GB; грошові кошти в сумі 77 грн 50 коп; рюкзак синього кольору з фіолетовими та чорними вставками з написом «NEUE AARGAVER BANK» з ліхтариком, банку сріблястого кольору, пластикові виделки та ножі, фігурку янгола, навушники з написом «DEEP BASS»; металевий предмет, схожий на лезо від канцелярського ножа; жилетку оранжевого кольору з написом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - скасувати.

Речові докази:
ланцюжок сріблястого кольору з кулоном сріблястим, каблучку з написом «Твори», каблучку без напису, грошові кошти в сумі 77 грн. 50 коп. - повернути потерпілій;
металевий предмет, схожий на лезо від канцелярського ножа, банку сріблястого кольору, пластикові виделки та ножі - знищити.
флеш-накопичувач «ADATA» 16 GB; рюкзак синього кольору з фіолетовими та чорними вставками з написом «NEUE AARGAVER BANK» з ліхтариком, фігурку янгола, навушники з написом «DEEP BASS»; жилетку оранжевого кольору з написом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - повернути обвинуваченому за приналежністю;

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського
районного суду м. Києва ОСОБА_17