ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ 

справа № 369/15504/20

провадження № 61-7887св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року у складі судді Фінагеєвої І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - Боярська міська рада), ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішень, державного акту.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням 47 сесії ІV скликання Боярської міської ради від 13 березня 2006 року № 47/2449 їй було надано у власність земельну ділянку та дозвіл на розробку проєкту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована за адресою:   АДРЕСА_1 , площею 1 000 кв. м, для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного рішення міської ради було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,1000 га, на масиві Лисенка у м. Боярка Києво-Святошинського районуКиївської області, отримано всі необхідні дозволи та узгодження, земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 32224100300:01:024:0166.

Вказувала, що законність рішень 47 сесії ІV скликання Боярської міської ради була предметом судового розгляду.

Так, постановою Києво-Святошинського районного суду від 08 червня 2006 року у справі № 2-а-167 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Боярської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень міської ради від 09 березня 2006 року щодо дострокового припинення його повноважень як секретаря міської ради та обрання іншого секретаря, зміну запису в трудові книжці щодо причин та дати звільнення; стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до вищезазначеної постанови ОСОБА_4 просив скасувати рішення Боярської міської ради № № 47/2, 47/3, 47/4 від 09 березня 2006 року, якими припинено його повноваження як секретаря Боярської міської ради та обрання іншого секретаря.

У подальшому, постановою апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2006 року у справі № 22АС-139/2006 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено та визнано неправомірними всі рішення, прийняті позачерговою 47 сесією IV скликання Боярської міської ради, визнані незаконними та скасовані, у тому числі, рішення 47 сесії IV скликання Боярської міської ради від 13 березня 2006 року, якими мешканцям м. Боярка Київської області надано дозволи на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2007 року постанову апеляційного суду Київської області від 26 вересня 2006 року скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2007 року позов ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Києво-Святошинського районного суду від 08 червня 2006 року - без змін.

У подальшому рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 лютого 2011 року № 6/268 було скасовано рішення 47 сесії 4 скликання Боярської міської ради від 13 березня 2006 року «Про надання земельної ділянки та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо і відведення земельної ділянки у власність громадянам м. Боярка» для ведення особистого» селянського господарства на масиві Лисенка м. Боярка Київської області, громадянам відповідно до додатку 1.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року, визнано незаконним, протиправним та нечинним пункт 1 вищевказаного рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 лютого 2011 року № 2/268, а саме в частині відміни всіх рішень міської ради від 13 березня 2006 року «Про надання земельної ділянки та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам м. Боярка для ведення особистого селянського господарства на масиві Лисенка м. Боярка Київської області».

Рішенням 36 сесії V скликання Боярської міської ради від 10 грудня 2008 року № 36/1665 вирішено надати ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована на масиві Лисенка у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель запасу Боярської міської ради. Надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1 га, яка розташована на АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Рішенням 2 сесії VІ скликання Боярської міської ради від 23 листопада 2010 року № 2/98 затверджено ОСОБА_2 проєкт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,100 га, яка розташована на АДРЕСА_2 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЛ № 272708 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 32224100300:01:024:0202.

Посилалася на те, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , отримання ним державного акту про право власності на земельну ділянку відбулося за наявності чинного рішення про надання цієї земельної ділянки їй у власність, при цьому в неї земельна ділянка не вилучалася, тобто не було дотримано порядку вилучення земельних ділянок у попереднього користувача.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження земельною ділянкою, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Київська область, АДРЕСА_1 , шляхом :
- визнання незаконним та скасування рішення 36 сесії 5 скликання Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 грудня 2008 року № 36/1665 «Про надання земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1000 га, у АДРЕСА_1 , гр.   ОСОБА_2 »;
- визнання незаконним та скасування рішення 2 сесії VI скликання Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23 листопада 2011 року № 2/98 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га, у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , гр.   ОСОБА_2 »;
- визнання недійсним виданого ОСОБА_2 державного акту серії ЯЛ № 272708 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, із кадастровим номером 3222410300:01:024:0202, та скасування його державної реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі як співвідповідача.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,АДРЕСА_1, шляхом визнання незаконним та скасування рішення 36 сесії 5 скликання Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 грудня 2008 року № 36/1665 «Про надання земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1000 га, у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 ».
Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,АДРЕСА_1, шляхом визнання незаконним та скасування рішення 2 сесії VI скликання Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23 листопада 2010 року № 2/98 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га, у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 ».
Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район,АДРЕСА_1, шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_2 державного акту серії ЯЛ № 272708 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, із кадастровим номером 3222410300:01:024:0202 та скасування його державної реєстрації.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив із того, що рішення Боярської міської ради від 13 березня 2006 року № 47/2449 фактично виконано позивачкою, оскільки ОСОБА_1 зайняла надану їй земельну ділянку та розпочала розробку проєкту землеустрою у 2009 році. Суд вважав, що міська рада не мала законних підстав для винесення рішення від 10 грудня 2011 року № 6/268 в частині відміни всіх рішень від 13 березня 2006 року про надання, зокрема, ОСОБА_1 земельної ділянки та надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки таке рішення може бути скасовано виключно в судовому порядку за наявності передбачених законом підстав.

Районний суд зазначив, що рішенням Боярської міської ради від 10 грудня 2008 року № 36/1665 надано ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки за наявності чинного рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 від 13 березня 2006 року № 47/2449.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що під час прийняття рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту відведення земельної ділянки, міська рада діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог статей 116, 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а тому ухвалення цією ж радою рішення про надання дозволу іншій особі - ОСОБА_2 на розроблення проєкту відведення тієї ж земельної ділянки є передчасним, прийнято всупереч вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача ОСОБА_3 про пропуск позивачкою позовної давності, зазначивши, що строк позовної давності ОСОБА_1 не пропущено, оскільки позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Тому ОСОБА_1 , будучи землекористувачем земельної ділянки та розробивши проєкт землеустрою на неї, може вимагати усунення порушення її права на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що районний суд зробив правильні висновки по суті спору, оскільки під час прийняття рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту відведення земельної ділянки рада діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог статей 116, 118 ЗК України, а тому ухвалення цією ж радою рішення про надання дозволу іншій особі - ОСОБА_2 на розроблення проєкту відведення тієї ж земельної ділянки було прийнято всупереч вимогам чинного законодавства.

Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 на виконання рішення Боярської міської ради від 13 березня 2006 року № 47/2449 розробила проєкт відведення спірної земельної ділянки після надання дозволу на виготовлення проєкту відведення, земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 32224100300:01:024:0166, проте вказаний проєкт розглянуто не було з підстав ухвалення рішення чергової 6 сесії VІ скликання Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 лютого 2011 року № 6/268 щодо відміни рішення 47 сесії ІV скликання Боярської міської ради від 13 березня 2006 роке, яке згодом було визнано судом незаконним. 

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не погодився з висновками районного суду про те, що вказаний позов є негаторним, оскільки за відсутності у ОСОБА_1 документа, що посвідчує її право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, до заявлених нею позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, державного акту на право власності на земельну ділянку поширюються вимоги про позовну давність

Апеляційний суд вважав, що строк позовної давності позивачкою не пропущено, оскільки про існування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2013 року у справі №369/2229/13-а, яким було визнано незаконним, протиправним та нечинним пункт 1 рішення чергової 6 сесії VІ скликання Боярської міської ради від 10 лютого 2011 року № 6/268, а саме в частині відміни рішення 47 сесії ІV скликання Боярської міської ради від 13 березня 2006 року «Про надання земельної ділянки та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення: земельної ділянки у власність громадянам м. Боярка для ведення особистого селянського господарства на масиві Лисенка в м. Боярка Київської області», вона дізналася у 2020 році, а із цим позовом звернулася до суду у грудні 2020 року, тобто в межах строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року, постанову Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2025 року касаційна скарга  ОСОБА_3 надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Крім того, у червні 2025 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду клопотання про подання доказів, в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга  ОСОБА_3 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про задоволення позову ОСОБА_1 .

Вважає, що у ОСОБА_1 не виникло право власності на спірну земельну ділянку, оскільки вона не провела до кінця процедуру щодо виготовлення проєкту землеустрою та не здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. 

На думку заявника, права та законні інтереси ОСОБА_1 не порушені, оскільки нею не було оформлено право власності чи право користування спірною земельною ділянкою та не доведено, що вона користується земельною ділянкою на будь-якій законній підставі, оскільки проєкт відведення цієї земельної ділянки у власність позивачки не був затверджений міською радою та не є підставою для користування нею.

Посилається на те, що позивачка пропустила трирічний строк позовної давності, звернувшись до суду із цим позовом у грудні 2020 року, оскільки вона дізналася про порушення своїх прав через декілька днів після прийняття 36 сесією 5 скликання Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області рішення від 10 грудня 2008 року № 36/1665 «Про надання земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1000 га, у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 ». Тому апеляційний суд безпідставно визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності, пославшись на те, що позивачка дізналася про порушення свого права у 2020 році.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_3 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц та постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, від 08 листопада 2023 року у справі № 761/4203/21, від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У серпні 2025 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Барановська В. В., подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що доводи касаційної скарги є безпідставними та не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, тому просить залишити касаційну скаргу  ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга  ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постанова апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Згідно із частиною першою статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У частині четвертій статті 265 ЦПК України визначено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Перегляд судових рішень в апеляційному і касаційному порядку закінчується ухваленням постанови (частина четверта статті 258 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції оформлюється суддею-доповідачем (іншим суддею, якщо суддя-доповідач не згодний з постановою/ухвалою) і підписується всім складом суду, який розглядав справу, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина третя статті 381 ЦПК України).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 року для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року (справа № 369/15504/20, провадження № 22-ц/824/9120/2024) визначено склад колегії суддів: Кирилюк Г. М. (головуючий суддя), судді: Рейнарт І. М., Ящук Т. І. (том 2, а. с. 134).

Вступна та резолютивна частина постанови апеляційного суду ухвалена 25 березня 2025 року та підписана складом колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І. (том 2, а. с. 193). 

Повний текст постанови від 25 березня 2025 року складений 30 травня 2025 року та не підписаний суддею Ящук Т. І., яка входила до складу суду (том 2, а. с. 194-198).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні.

Оскільки повний текст постанови Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року не підписаний одним із суддів, який зазначений у судовому рішення, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд.Тому відсутні підстави надавати оцінку аргументам касаційної скарги.

Практика Верхового Суду з цього питання є сталою (див.: постанови Верховного Суду від 24 липня 2025 року у справі № 520/12864/24, від 01 жовтня 2025 року у справі 520/21767/23).

Щодо клопотання про долучення доказів у справі

У червні 2025 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду клопотання про подання доказів, в яких просив долучити до матеріалів справи додаткові докази. 

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених ЦПК України.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а отже, не може приймати нові докази.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення питання про долучення доказів на стадії перегляду справи у суді касаційної інстанції.

Отже, вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання  ОСОБА_3 про долучення доказів відмовити.

Касаційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 25 березня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник