№ 207/2806/26 
№ 1-кп/207/287/26 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному провадженні, за відсутності учасників судового провадження та відповідно до ч.4 ст.107 КПК України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження №12026046780000073 від 14.05.2026 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, має професійно-технічну освіту, не працює, розлучений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з заочним рішенням Заводського районного судум. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.02.2018, зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (на цей час прізвище ОСОБА_6 , у зв`язку з укладенням 10.05.2022 шлюбу з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 10.05.2022 Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття починаючи з 23 жовтня 2017 року. 
Однак, ОСОБА_3 , якому відомо про обов`язковість виконання зазначеного рішення суду та про свій обов`язок, як батька дитини, визначений нормами ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними віку повноліття, допустив таким чином заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Так, ОСОБА_3 , будучи обізнаним про необхідність сплати аліментів на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всупереч вимогамст.ст. 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України та ст.ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства», маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішення суду коштів на утримання сина, починаючи з 23.10.2017 року жодних дій спрямованих на виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області не вжив, заходів до пошуку роботи та офіційного працевлаштування не здійснював, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, в повному обсязі гроші на утримання дитини (аліменти) не сплачував, участі у вихованні сина не приймав, будь-якої іншої допомоги своїй дитині не надавав.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини за період з 23.10.2017 по 08.06.2026 у розмірі 370593,66 грн. (триста сімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто три гривні шістдесят шість копійок). 
Отже, ОСОБА_3 в період з 23.10.2017 по 08.06.2026 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_4 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат відповідних платежів, у розмірі 370593,66 грн. (триста сімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто три гривні шістдесят шість копійок).
Таким чином, ОСОБА_3 , органами досудового розслідування обвинувачується у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.
Відповідно до положень ч.2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.
Частиною 2 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. 
Як вбачається з доданої до обвинувального акту письмової заяви ОСОБА_3 , що складена у присутності захисника ОСОБА_8 , обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження та надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. 
Також додано заяву потерпілої ОСОБА_9 , яку вона підписала про те, що не заперечує щодо розгляду справи у спрощеному провадженні, згодна із встановленими обставинами та ознайомлена з обмеженнями права на апеляційне оскарження. 
Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали дізнання у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026046780000073 від 14.05.2026 року відносно ОСОБА_3 .
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена, а його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). 
Відповідно до положень ст. 50 КК України, до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
На підставі ч.2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим проступку, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище. Суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 164 КК України, а саме: у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. 
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні. 
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 382 КПК України, суд, 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 01 (один) рік. 
З покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 цього КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Південний районний суд міста Кам`янського шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору направити копію вироку.

Суддя ОСОБА_1