РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року 	справа № 580/13787/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.В.Лічман розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/13787/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Гарнізонної ВЛК Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (вул. Госпітальна 16, м. Київ, код ЄДРПОУ 08356179), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.
І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
15.12.2025 вх. №62516/25 позивач у позовній заяві просить (редакція від 14.01.2026 за вх.№1987/26; редакція від 27.01.2026 вх.№4197/26; редакція від 13.02.2026 вх.№7571/26, редакція від 03.03.2026 вх.№11084/26; редакція від 12.03.2026вх.№12906/26):
— визнати протиправною та скасувати постанову Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 , оформлену Довідкою №2025-1129-0917-5700-7 від 10.12.2025 про придатність солдата ОСОБА_1 до військової служби;
— визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, яка полягає у нерозгляді скарги Позивача від 12.12.2025;
— зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України прийняти рішення про проведення контрольного медичного огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я Міністерства оборони України (Військово-медичному клінічному центрі) з обов`язковим врахуванням наявних медичних документів про наявність кіфозу III ступеня та необхідність оперативного втручання;
— зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 утриматися від прийняття кадрових рішень та наказів щодо залучення солдата ОСОБА_1 до виконання обов`язків військової служби, які суперечать його фактичному стану здоров`я, на підставі скасованої (оскаржуваної) Довідки ВЛК №2025-1129-0917-5700-7 від 10.12.2025, з метою недопущення втручання та порушення права Позивача на охорону здоров`я, звільнення за станом здоров`я та належне пенсійне (соціальне) забезпечення військовослужбовця.
18.02.2026 згідно із ухвалою суду прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, 04.03.2026 залучений співвідповідач, 12.05.2026 суд здійснив перехід до загального позовного провадження, 21.05.2026 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що 10.12.2025 Гарнізонною ВЛК при в/ч НОМЕР_2 довідкою №2025-1129-0917-5700-7 визнано ОСОБА_1 придатним до служби у Десантно-штурмових військах, морській піхоті та силах спецоперацій. Не погоджуючись із рішенням, Позивач звернувся зі скаргою до ЦВЛК, проте рішення про скасування довідки не прийнято (звернувся до ЦВЛК 12.12.2025, позов датований 12.12.2026, зареєстрований 15.12.2025 за вх.№62516/25), загроза направлення в зону бойових дій у складі штурмового підрозділу залишається негайною, тому звернувся до суду з адміністративним позовом.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧІВ
05.03.2026 вх.№11719/26 представником Військової частини НОМЕР_2 наданий відзив на позовну заяву. Представник зазначає, що Постанова ВЛК виноситься відповідно результатам медичного обстеження спеціалістами тобто лікарями. Оскільки, військовослужбовець при огляді лікарів повинен висловити скарги на свій стан здоров`я, відповідно чого лікар призначає дообстеження (оформлює направлення до іншого закладу) або встановлює діагноз, тому відповідно до представлених документів, висловлених скарг лікарям військової частини НОМЕР_2 постанова військово-лікарської комісії прийнята правильно.
27.03.2026 вх.№16359/26 представник Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України надав до суду відзив та зазначив, що відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу І Положення №402, у разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визначає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом. Згідно абзацу п`ятого пункту 5 розділу ІІ Інструкції №735, відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.
Додатково зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
18.05.2026 вх.№26615/26 представник Військової частини НОМЕР_4 надав до суду відзив та зазначив, що стосовно Позивача діє чинна та нескасована Довідка Гарнізонної ВЛК Військової частини НОМЕР_2 від 10.12.2025 №2025-1129-0917-5700-7, згідно з якою Позивача визнано придатним до військової служби, Відповідач не є органом медичної експертизи, не володіє спеціальними знаннями у галузі медицини та не має правових підстав самостійно оцінювати медичні діагнози, результати МРТ чи рентгенологічні знімки Позивача, змінюючи чи ігноруючи офіційні висновки ВЛК. Поки постанова ВЛК від 10.12.2025 є чинною, вона є обов`язковою для виконання командуванням частини.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 мобілізовано 23.08.2025 1-м відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 та проходить службу у в/ч НОМЕР_6 .
10.12.2025 Гарнізонною ВЛК при в/ч НОМЕР_2 довідкою №2025-1129-0917-5700-7 визнано ОСОБА_1 придатним до служби у Десантно-штурмових військах, морській піхоті та силах спецоперацій. 
Не погоджуючись із рішенням, Позивач 12.12.2025 звернувся зі скаргою до ЦВЛК, листом від 13.01.2026 №598/9/1098 Позивачу надана відповідь про те, що скарга ОСОБА_1 направлена для розгляду за належністю до 20 регіональної ВЛК.
Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши повідомлені аргументи щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову потрібно відмовити з огляду на таке. 
V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до ч.10 ст.1 Закону № 2232-XII громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно із ч.10 ст.2 Закону № 2232-XII проходять обов`язковий медичний огляд. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч.3 ст.2 Закону №2232-XII).
ВС від 06.02.2024 № Пз/990/10/22 (№640/13029/22) вказав: зміст поняття “військовослужбовець” на законодавчому рівні розкрито у Положенні №1153/2008. Також Закон № 2232-XII визначає військовослужбовців як громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу. Військовослужбовцями є особи, які проходять державну службу особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язану із захистом держави, її цілісності та суверенітету.
За змістом частини 12 статті 2 Закону №2232-XII кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.
Згідно із ст.70 Закону України “Основи законодавства України про охорону здоров`я” військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин. Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 №1109/15800 (далі Положення №402). Відповідно до пп.1.1 п.1 р.І Положення №402 що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до п.1.3 глави 1 р.І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема: добір придатних за станом здоров`я до військової служби; аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я. Згідно із п.2.1 гл.2 р.І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, що надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації (п.3.4 гл.3 р.ІІ Положення №402).
Згідно із п.1.2 гл.1 р.ІІ Положення № 402 медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби. Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я.
Згідно із п.3.5 гл.3 р.ІІ Положення №402 військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 “Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування”, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 № 661/20974 (далі форма №025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.
Відповідно до п.20.1 гл.20 р.ІІ Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні і у своїй роботі керуються Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.
Адміністративний орган – орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п.1 ч.1 ст.2 Закону України “Про адміністративну процедуру” від 17.02.2022 № 2073-IX).
Особа має право в порядку, встановленому цим Законом, подати до адміністративного органу заяву з вимогою прийняти адміністративний акт з метою забезпечення реалізації її права, свободи або законного інтересу, виконання нею визначеного законом обов`язку, якщо вважає, що розгляд і виконання такої вимоги належить до компетенції адміністративного органу (ч.1 ст.38 Закону № 2073-IX). Заява подається в усній чи письмовій формі (ч.1 ст.39 Закону № 2073-IX). Відповідно до ч.1 ст.29 Закону № 2073-IX адміністративний орган за клопотанням учасника адміністративного провадження або з власної ініціативи, а також у випадках, передбачених законом, залучає до участі в адміністративному провадженні особу, яка сприяє розгляду справи та участь якої необхідна для розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 2073-IX у разі якщо вирішення порушених у заяві питань не належить до компетенції адміністративного органу, що її отримав, заява невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше п`яти робочих днів, надсилається за належністю до іншого адміністративного органу для розгляду по суті, про що в той самий день письмово повідомляється заявник. У такому разі днем подання заяви вважається день отримання заяви компетентним адміністративним органом.
Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтувати адміністративний акт, якщо той може негативно вплинути на особу. Письмовий адміністративний акт складається зі вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин. Мотивувальна частина пояснює, чому саме таке рішення прийнято (ст. 72 Закону № 2073-IX). 
Відповідно до п.9 ч.1 ст.19 КАС України у спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб (пункт 9 частини першої статті 19 із змінами, внесеними згідно із Законом № 4170-IX від 19.12.2024).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Індивідуальний акт – акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України). 
Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.
Мотиви здійснення органами публічної влади власних повноважень мають відповідати мотивам, з якими ці повноваження були надані законом. Органам публічної влади заборонено використовувати свої повноваження з неналежних мотивів або з неналежною ціллю, навіть якщо результат буде подібний до досягнутого в рамках законних дій (АДМІНІСТРУВАННЯ І ВИ: Посібник - принципи адміністративного права у відносинах між особами та органами публічної влади / https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311).
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, що викладені у постановах Верховного Суду. Згідно із ч.5 ст.13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, ч.4 ст.6 Закону України “Про адміністративну процедуру” висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №813/38/16, від 27 лютого 2020 року у справі №440/569/19.
У постанові від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16 Верховний Суд вказав на те, що у разі визнання незаконним (протиправним), індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття.
У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України). У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч.4 ст.245 КАС України).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а).
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначений главою 21 розділу II Положення № 402. Відповідно до пунктів 21.1, 21.2 глави 21 розділу II Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлений діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, під час медичного огляду вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК. 
Обов`язок з надання членам ВЛК документів щодо перенесених військовозобов`язаним захворювань, отриманих травм, поранень покладений на військовослужбовця, який проходить медичний огляд. Обов`язок щодо медичного огляду військовозобов`язаного, вивчення наданих ним документів про перенесені захворювання та визначення придатності до військової служби на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби покладений на ВЛК.
Згідно із пп. 2.5.1 п.2.5 глави 2 розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема, гарнізонні ВЛК.
Оскільки суд за результатом оцінки доказів та перевірених доводів та аргументів сторін за невиявленого порушеного права Позивача Гарнізонною ВЛК Військової частини НОМЕР_2 та Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України щодо організаційної взаємодії з гарнізонною ВЛК, яка під час прийняття рішення забезпечила дотримання процедур, то доходить висновку про достатні підстави для відмови у задоволенні вимог про визнання протиправною та скасування постанови Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 (оформленою чинною Довідкою від 10.12.2025 №2025-1129-0917-5700-7 про придатність солдата ОСОБА_1 до військової служби).
Позивач, представник Позивача не зазначають про процедурні порушення Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України як адміністративним органом за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 , що подана 12.12.2025 в один день з направленням позовної заяви до суду без урахування часу на розгляд скарги.
Суд не надає оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК, Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України під час застосування ними відповідних методів огляду позивача та оцінки діагнозів, формування медичних документів, урахування хронічного перебігу захворювань, тому за результатом оцінених доказів і перевірених доводів не встановив протиправності індивідуального акта Гарнізонної військово-лікарської комісії та відповіді на скаргу ЦВЛК у спірних правовідносинах, тому у задоволенні вимог зобов`язального характеру та адміністративного позову належить відмовити. 
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки суд не вирішує спір у майбутньому вимога зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 утриматися від прийняття кадрових рішень та наказів щодо залучення солдата ОСОБА_1 до виконання обов`язків військової служби, що суперечать фактичному стану здоров`я, на підставі скасованої (оскаржуваної) Довідки ВЛК №2025-1129-0917-5700-7 від 10.12.2025, з метою недопущення втручання та порушення права Позивача на охорону здоров`я, звільнення за станом здоров`я та належне пенсійне (соціальне) забезпечення військовослужбовця не належить до задоволення.
Вирішуючи спір, суд враховує, що повноваження щодо визначення наявності або відсутності певного діагнозу у Позивача, його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження належать спеціалістам у медичній сфері (відповідним ВЛК), позаяк надання оцінки стану здоров`я Позивача та діагнозам, що системно визначають ступінь придатності до військової служби, не входять до повноважень суду під час вирішення адміністративної справи.
Позивач з огляду на обов`язок надати наявні документи медичного характеру до ВЛК (амбулаторну картку) у контексті доведеності втручання у яке саме право яким відповідачем не окреслив щодо недотримання адміністративної процедури на підтвердження доводів щодо застосування абзацу “д” підпункту 21.5 пункту 21 розділу ІІ Положення № 402.
Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого поданий позов.
Оскільки питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у Позивача та його визначення чи виникнення захворювання пов`язане із загостренням хронічних проблем чи із захистом Батьківщини за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями гарнізонної ВЛК і ЦВЛК у спірних правовідносинах, то суд не вправі перебирати на себе повноваження адміністративного органу за відсутності спеціальних знань у медичній галузі, позаяк не встановив порушення процедри розгляду заяви.
Згідно із усталеною судовою практикою та відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, під час розгляду справ, у яких оспорюються рішення ВЛК, суд не може здійснювати власну оцінку підстав прийняття певної постанови (довідки), оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, тому оцінка підстав для прийняття рішень ВЛК виходить за межі необхідного дослідження у контексті застосування норм матеріального права.
Суд не встановив порушеного права позивача у контексті нерозгляду скарги, що подана одночасно із позовною заявою, тому на момент звернення до суду не встановлено протиправної бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.
У межах компетенції суду з урахуванням ч.3, ч.4 ст.245 КАС України з огляду на те, що постанова Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 , оформлена Довідкою №2025-1129-0917-5700-7 від 10.12.2025 про придатність солдата ОСОБА_1 до військової служби є правомірною, суд немає підстав для задоволення нечіткої (без конкретизації якого саме абзацу підпункту 21.5 пункту 21 розділу ІІ Положення № 402) вимоги про зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України прийняти рішення про проведення контрольного медичного огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я Міністерства оборони України (Військово-медичному клінічному центрі) з обов`язковим врахуванням наявних медичних документів про наявність захворювання чи необхідність оперативного втручання.
Згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. За результатом сукупно оцінених доказів і перевірених доводів представників сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову потрібно відмовити повністю.
VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
Враховуючи ст. 139 КАС України підстави для розподілу витрат зі сплати судового збору відсутні. 
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати не потребують розподілу.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.
Копію рішення направити учасникам справи:
позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];
відповідачі: Гарнізонна ВЛК Військової частини НОМЕР_2 [ АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ], Військова частина НОМЕР_2 [ АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ], Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України [вул. Госпітальна 16, м. Київ, код ЄДРПОУ 08356179], Військова частина А4733 [м. Житомир 10005, код ЄДРПОУ 26637901].
Рішення суду складене 28.05.2026.
Суддя 	Лариса ТРОФІМОВА