справа № 165/3105/25 
провадження №2/165/174/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 травня 2026 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області у складі: 
головуючого судді Гайворонського О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дячук С.Л.,
представника позивача адвоката Свередюк Ю.А.,
треті особи на стороні позивача, 
які не заявляють самостійних вимог 
щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача
ОСОБА_3 адвоката Усаченка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Нововолинського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, ОСОБА_3 , Житлово-комунального об`єднання Нововолинської міської ради, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору: Нововолинська державна нотаріальна контора, Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про визнання недійсним договору про поділ жилого приміщення, визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації та виданого свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису про право власності,

встановив:

Адвокат Свередюк Ю.А., діючи як представник позивача ОСОБА_4 , звернулася до суду в інтересах останнього із вищезазначеним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовує наступним.
ОСОБА_7 , його дружина ОСОБА_8 та їх син ОСОБА_3 (відповідач) проживали у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності Нововолинської територіальної громади. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 . ОСОБА_9 29.12.1981 одружилася із ОСОБА_10 (батьком позивача). Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 .
Зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 змінили місце проживання. У спірній квартирі продовжили проживати позивач з матір`ю ОСОБА_11 та батьком ОСОБА_10 
04 березня 2003 року позивач одружився із ОСОБА_1 . У шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Всі разом вони продовжують проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Також разом з ними проживає син ОСОБА_1 – ОСОБА_5 . Зазначає, що перелічені особи є членами сім`ї наймача, тому вони на законних підставах проживають у даній квартирі, де зареєстроване їх місце проживання.
22 січня 2024 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та виселення, мотивуючи тим, що він є власником приміщення квартири спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.11.2021 державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М., і що дане приміщення він отримав в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого органом приватизації ЖКО Нововолинської міської ради 23.11.2010, згідно з розпорядженням від 23 листопада 2010 року №204. До матеріалів даної цивільної справи ним долучено технічний паспорт на дане приміщення, яке є ізольованим.
Із матеріалів приватизаційної справи щодо приватизації ОСОБА_7 спірного приміщення, а саме із довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, виявилось, що було укладено договір про розподіл спірної квартири на 2 особових рахунки, затверджений протоколом №173 від 13 червня 1996 року, про що не було відомо ні позивачу, ні його дружині ОСОБА_1 , ні його батькові ОСОБА_10 , вони згоди на приватизацію не надавали. 
Вказує, що жодних перепланувань у спірній квартирі не здійснювалося, кімнати в квартирі не були ізольовані, що підтверджується також робочим проектом на влаштування автономного опалення, газопостачання від 04.07.2013, тому технічний паспорт, який був виготовлений на замовлення ОСОБА_7 , не відповідає дійсності та не містить дати виготовлення. Крім того зазначає, із врахуванням положень ст.63 ЖК Української РСР, оскільки кімнати в спірній квартирі не були ізольовані, не могло бути укладено договір про поділ жилого приміщення за вимогою члена сім`ї. У зв`язку з цим, вважає дії виконавчого комітету Нововолинської міської ради щодо поділу спірного житла на два окремих особових рахунки неправомірними. 
Крім цього зазначає, що ОСОБА_7 подав до органу приватизації довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, форма якої затверджена додатком 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року, в якій зазначено, що квартира є комунальною, вказавши при цьому недостовірні дані. Вважає, що він повинен був подати довідку про склад сім`ї наймача квартири (будинку), житлового блоку (секції) в гуртожитку, де мешкають двоє і більше наймачів, та займані ними приміщення, згідно додатку 5 до Положення. Як наслідок, орган приватизації розглянув заяву наймача ОСОБА_7 , як заяву про передачу в приватну власність ізольованої квартири, тобто при прийнятті рішення керувався недостовірними, неповними та неналежними документами.
Вказує, що у розпорядженні органу приватизації та рішенні виконкому йдеться про передачу саме ізольованої квартири у власність ОСОБА_7 , який мав вказати інших наймачів кімнати у комунальній квартирі та отримати від інших повнолітніх членів сім`ї згоду на приватизацію. Зазначає, що за наявності у квартирі двох і більше наймачів, у відповідності до п. 1 Положення, об`єктом приватизації є приміщення комунальної квартири, оскільки ізольована квартира за цих обставин перестає бути ізольованою та стає комунальною квартирою, а тому ОСОБА_7 повинен був подати до органу приватизації заяву з довідкою відповідної форми та проханням передати йому не ізольовану квартиру, а приміщення комунальної квартири, що в супереч вимогам закону не було зроблено.
Також вказує, що оскільки свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке видане ОСОБА_7 органом приватизації ЖКО Нововолинської міської ради 23.11.2010 згідно з розпорядженням від 23.11.2010 №204 з порушенням вимог чинного законодавства, є незаконним та підлягає скасуванню, тому дане приміщення квартири спільного заселення не може входити до складу спадщини, а свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29.11.2021 державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори, є недійсним.
У зв`язку з наведеним, просить визнати недійсним та скасувати договір про поділ жилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за вимогою члена сім`ї, який було затверджено протоколом №173 від 13 червня 1996 року; визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації ЖКО Нововолинської міської ради №204 від 23 листопада 2010 року про передачу приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_7 , а також свідоцтво про право власності, видане 23 листопада 2010 року на підставі цього розпорядження; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 29 листопада 2021 року державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Тетяною Миколаївною, за реєстровим номером №2-819, видане спадкоємцю ОСОБА_3 , на приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та застосувати наслідки недійсності правочину – скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 45324087 зареєстрований 29 листопада 2011 року на приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_2 .
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_13 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просила їх задоволити. Додатково зауважила, що розподіл спірної квартири на два окремих рахунки був неможливий, оскільки кімнати не були окремо ізольовані, а у технічний паспорт були внесені недостовірні відомості.
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити. Пояснила, що у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 вони з чоловіком ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 переїхали у 2000 році. На той момент у цій квартирі проживав ОСОБА_14 в окремій прохідній кімнаті, вона доглядала за ним, отримувала пенсію за його дорученням. Пізніше ОСОБА_7 переїхав у притулок для людей похилого віку. Стверджує, що їй не було відомо, що частина квартири приватизована ОСОБА_7 і розділена на два особових рахунки. На даний час спірна кімната в квартирі залишається прохідною. Зазначає, що поліцейські приходили до них і запитували, чому ОСОБА_15 не впускають у квартиру. 
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , в судовому засіданні відмовилась від надання пояснень по суті позовних вимог. Нею подано заяву про підтримання позовних вимог.
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю, просив його задоволити.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_16 позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні повністю. При цьому відповідач зазначив, що він із батьками проживав у спірній квартирі, мав свою кімнату, а коли приїхав із навчання, то кімнату зайняла сім`я ОСОБА_17 . Вважає, що якщо поділ квартири не можна було здійснювати, тоді житло повністю повинно було належати його батькові ОСОБА_7 . Представник відповідача зауважив, що у квартирі АДРЕСА_3 а проживав і був зареєстрований лише ОСОБА_7 , а його колишня дружина після розлучення з дитиною та чоловіком проживали у квартирі АДРЕСА_3 , тобто права жителів квартири АДРЕСА_3 не були ніяким чином порушені. Станом на 1996 рік перешкод щодо поділу житлового приміщення на два особових рахунки не було. Відповідач ОСОБА_3 не є стороною договору про поділ житлового приміщення 1996 року, питання щодо довідки форми 4 відноситься не до нього, а до органу, який видавав цей документ. Зазначає, що договір є виконаним, а правонаступників у даному випадку бути не може. Зазначив також, що на даний час немає жодних заборон щодо об`єднання приміщень кухні і спальні, щоб вхід зробити через спальню, тобто щоб квартира (кімната) 1а не була прохідною.
Представник відповідача Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Дицьо І.Ю. в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, за наявними матеріалами справи, у задоволенні позову просив відмовити.
Представник відповідача Житлово-комунального об`єднання Нововолинської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. 
Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.
Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради Думич І.О. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи, зміст відповідних спірних правовідносин та застосовує до них такі норми права.
Допитаний в судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_3 надав показання, суть яких полягає в наступному. Є особою з інвалідністю І Б групи. У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 він проживав із батьком ОСОБА_7 та матір`ю ОСОБА_8 у період 1981 - 1982 років. Потім вступив на навчання до вищого навчального закладу педагогічного інституту у м. Луцьку. Коли повернувся додому після закінчення навчання, у квартирі вже проживали мама з чоловіком ОСОБА_10 та їхнім спільним сином ОСОБА_4 . Протягом деякого часу він проживав із батьком ОСОБА_7 у прохідній кімнаті, а сім`я ОСОБА_17 в іншій кімнаті. Потім він отримав квартиру у 1991 році і після цього проживав окремо. У 2000 році він дізнався, що квартира АДРЕСА_2 має два окремих особових рахунки. У 2006 році батько переїхав до притулку для людей похилого віку в селище Благодатне. Директор притулку якось йому повідомив, що до батька приїжджали ОСОБА_17 і просили його підписати якісь документи щодо об`єднання в один двох особових рахунків по спірній квартирі. Батько відмовився, звернувся до органу приватизації для оформлення права приватної власності на кімнату 1а та спільної сумісної власності на інші нежитлові приміщення. ОСОБА_3 допомагав батькові подавати та отримувати документацію. Зазначає, що після цього ОСОБА_17 перестали його впускати у дану квартиру. Він звертався, зокрема, до ОСОБА_18 , говорив, що вони живуть у чужій приватній квартирі, просив вирішити питання мирним шляхом, проте спроби виявились безрезультатними. Після смерті батька він успадкував квартиру АДРЕСА_2 , проте сім`я ОСОБА_17 надалі не впускає його у належну йому на праві власності частину житлового приміщення і перешкоджають користуватись нею. Вказує, що рахунки по оплаті комунальних послуг також були розділені, окремо здійснювались платежі. Хто на даний час проживає у спірній квартирі, йому не відомо.
Дослідженням письмових доказів судом встановлено наступне.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були чоловіком та дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 27.12.1964 серії НОМЕР_1 (а.с. 19 том 1), та є батьками відповідача ОСОБА_3 згідно з копією свідоцтва про народження від 26.09.1965 серії НОМЕР_2 (а.с. 93 том 1).
ОСОБА_8 одружилась вдруге із ОСОБА_10 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане Нововолинським міським відділом ЗАГСу Волинської області від 29.12.1981) (а.с. 20 том 1). У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Нововолинським міським відділом ЗАГСу Волинської області) (а.с.21 том 1).
Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого Жовтневою селищною радою м. Нововолинська, вбачається, що з 04 березня 2003 року ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с.22 том 1).
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області) (а.с.23, 24, 25 том 1). 
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 , виданого Нововолинським відділом державної реєстрації цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 26 том 1).
Як вбачається із довідки про склад сім`ї, виданої начальником КП «УЖК № 1», ОСОБА_1 разом із чоловіком ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27 том 1).
Щодо набуття у власність відповідачем ОСОБА_3 квартири за адресою: АДРЕСА_1 судом встановлено такі фактичні обставини.
08 жовтня 2010 року батько відповідача ОСОБА_7 звернувся до органу приватизації із заявою про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_2 , яку він наймає (а.с.41 том 1). 
До цієї заяви додано довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення за адресою АДРЕСА_1 , в якій зазначено, що квартира є комунальною, складається з 1 кімнати жилою площею 14,5 кв.м., загальна площа квартири 22,7 кв.м. (а.с. 43 том 1). У довідці зазначено як підставу займаної ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_3 – протокол №173 від 13 червня 1996 року про розподіл квартири на два особові рахунки.
На підставі заяви ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 виготовлено технічний паспорт (а.с. 38-39, 116-118 том 1).
Відповідно до копії розпорядження органу приватизації Житлово-комунального об`єднання Нововолинської міської ради № 204 від 23 листопада 2010 року, ОСОБА_7 на підставі його письмової заяви передано квартиру АДРЕСА_2 у приватну власність (а.с.206 том 1).
Згідно із свідоцтвом про право власності, виданим органом приватизації ЖКО Нововолинської міської ради 23.11.2010, приміщення квартири спільного заселення за адресою АДРЕСА_1 належало на праві приватної власності ОСОБА_7 (а.с. 109 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, що підтверджується матеріалами спадкової справи №67/2021 на майно померлого (а.с.85-135 том 1).
На даний час відповідач ОСОБА_3 є власником зазначеного вище приміщення квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого 29 листопада 2021 року державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Т.М. (а.с. 36 том 1). У даному свідоцтві зазначено, що вказане приміщення квартири спільного заселення належало ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, наданого органом приватизації ЖКО Нововолинської міської ради 23.11.2010, згідно із розпорядженням від 23.11.2010 №204, право власності зареєстроване у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 23.12.2010 № 1946. Право власності підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.11.2021 (а.с. 37 том 1).
Позивач ОСОБА_4 зазначає, що йому не було нічого відомо про розподіл квартири на два особових рахунки, дозвіл на приватизацію даного житла він та члени його сім`ї ОСОБА_7 не надавали, жодних перепланувань у квартирі не здійснювалося, тому наявний в матеріалах справи технічний паспорт не відповідає дійсності щодо окремо ізольованої квартири (кімнати) АДРЕСА_3 .
На підтвердження цих доводів надано копію витягу із інвентаризаційної справи станом на 1990 рік на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , згідно якого кв. АДРЕСА_3 , складається із кімнати площею 14,5 кв. м., кімнати площею 12,1 кв.м., кухня площею 7,1 кв. м., вбиральня площею 3,6 кв.м., коридор 1 площею 3,8 кв. м., коридор 2 площею 1,9 кв.м. (а.с.49 том 1).
На підтвердження доводів, що спірне житлове приміщення не зазнало жодних перепланувань, позивачем надано також копію робочого проекту на влаштування автономного опалення в квартирі АДРЕСА_2 , газопостачання, який було розроблено на замовлення ОСОБА_10 04.07.2013 (а.с. 50-53 том 1).
З відповіді Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 30.09.2025 вбачається, що у Виконавчому комітеті відсутній договір про поділ житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого протоколом № 173 від 13.06.1996 (а.с. 154 том 1).
До спірних правовідносин суд застосовує такі норми права.
Відповідно до положень статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
До спірних правовідносин суд застосовує також наступне законодавство, яке діяло на момент їх виникнення.
Згідно із ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до ст. 32 ЖК Української РСР громадяни самостійно здійснюють право на одержання жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку, а такі, що одружилися або влаштувалися на роботу у передбачених законом випадках до досягнення вісімнадцятирічного віку, - відповідно з часу одруження або влаштування на роботу. Інші неповнолітні (віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років) здійснюють право на одержання жилого приміщення за згодою батьків або піклувальників.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. 
Відповідно до ст. 104 ЖК Української РСР член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. 
Згідно із ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду – це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі – квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Відповідно до ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Позивачем на підтвердження заявлених вимог про визнання недійсним договору про поділ жилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який було затверджено протоколом №173 від 13 червня 1996 року, не надано суду самого договору та протоколу №173, яким був даний договір затверджений.
Такі документи не отримано також в порядку витребовування доказів, оскільки з відповіді Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 30.09.2025 вбачається, що у Виконавчому комітеті відсутній договір про поділ житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого протоколом № 173 від 13.06.1996.
Позивачем не надано суду жодних доказів, що підтверджують його права на проживання, користування, володіння чи розпорядження житлом за адресою АДРЕСА_1 (документи про право власності, договори найму, оренди, ордери на вселення, квитанції про оплату комунальних послуг тощо).
Суд вважає, що позивачем не доведено належними, достовірними та у своїй сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами, що умовами договору про поділ житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , який затверджений протоколом № 173 від 13.06.1996, було порушено охоронювані законом права чи інтереси позивача, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування цього договору потрібно відмовити.
Оскільки судом не встановлено факту протиправності договору про поділ житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , який затверджений протоколом № 173 від 13.06.1996, суд вважає, що ОСОБА_7 , будучи єдиним наймачем квартири спільного заселення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не маючи інших членів сім`ї, оскільки був розлучений, а повнолітній син ОСОБА_3 (відповідач) проживав окремо, отримав дану квартиру у приватну власність згідно з вимогами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Тому позовні вимоги про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації ЖКО Нововолинської міської ради №204 від 23 листопада 2010 року про передачу приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_7 , а також свідоцтва про право власності, видане 23 листопада 2010 року на підставі цього розпорядження – не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних вище основних позовних вимог, а тому похідні позовні вимоги, а саме щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене 29 листопада 2021 року державним нотаріусом Нововолинської державної нотаріальної контори Кацевич Тетяною Миколаївною, за реєстровим номером №2-819, видане спадкоємцю ОСОБА_3 , на приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та застосування наслідків недійсності правочину у формі скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 45324087 зареєстрований 29 листопада 2011 року на приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_2 – задоволенню не підлягають.
В судовому засіданні представником відповідача адвокатом Усаченком О.В. заявлено вимогу про відмову в задоволенні позову на самостійній підставі у зв`язку з незалученням відповідача – ОСОБА_11 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_3 .
Суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять жодних підтверджених доказами фактів, що ОСОБА_11 була стороною договору поділу житлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який було затверджено протоколом №173 від 13 червня 1996 року, проживала чи користувалась цим житлом з 1996 року до моменту його приватизації у 2010 році, суду не надано жодних відомостей про її особу та місце проживання на момент розгляду справи, клопотання від сторін про її залучення як відповідача не надходили.
Крім того, представник відповідача Ковалевського В.Є. заявив клопотання про застосування позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору про поділ жилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за вимогою члена сім`ї, який було затверджено протоколом №173 від 13 червня 1996 року; визнання недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації ЖКО Нововолинської міської ради №204 від 23 листопада 2010 року про передачу приміщення квартири спільного заселення АДРЕСА_2 у приватну власність ОСОБА_7 , а також свідоцтва про право власності, виданого 23 листопада 2010 року на підставі цього розпорядження.
За змістом ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність може бути застосована судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Оскільки суд дійшов висновку, що право або охоронюваний законом інтерес позивача не порушено, а позовні вимоги є необґрунтованими, тому відсутні підстави для відмови у позові у зв`язку із застосуванням позовної давності.
Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Судові витрати позивача відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладаються на нього у зв`язку з відмовою в позові.
Керуючись ст.ст.12, 89, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, ОСОБА_3 , Житлово-комунального об`єднання Нововолинської міської ради, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору: Нововолинська державна нотаріальна контора, Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про визнання недійсним договору про поділ жилого приміщення, визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації та виданого свідоцтва про право власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування запису про право власності – відмовити повністю.
Скасувати заходи забезпечення позову, а саме: арешт, накладений ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 20 серпня 2025 року (справа №165/3016/25), на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, код ЄДРПОУ 04051342, юридична адреса: пр-т Дружби, 27, м.Нововолинськ, Волинська область.
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .
Відповідач: Житлово-комунальне об`єднання Нововолинської міської ради, код ЄДРПОУ 30659536, юридична адреса: б-р Шевченка, 7, м.Нововолинськ, Волинська область.
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_13 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_14 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_15 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору: Нововолинська державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ 02887473, юридична адреса: б-р Шевченка, 7, м.Нововолинськ, Волинська область.
Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, код ЄДРПОУ 33925238, юридична адреса: пр-т Дружби, 27, м.Нововолинськ, Волинська область.
Повний текст рішення складено 21 травня 2026 року.

Головуючий суддя      Олександр ГАЙВОРОНСЬКИЙ